ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2026 року | Справа №160/5614/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В. розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, 

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач), в якій позивач просить:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №143150023947 від 13.02.2026 щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком через брак страхового стажу;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення нею підприємницької діяльності з 07.02.1995 до 31.12.2004, коли вона перебувала на загальнiй системi оподаткування, в тому числi шляхом придбання патенту про сплату фiксованого розмiру прибуткового податку з громадян та призначити їй пенсію за віком з дня набуття права на пенсію – 22.10.2025. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що після досягнення пенсійного віку, позивач звернулася із заявою про призначення їй пенсії за віком через електронний сервіс порталу ПФУ. Загальний стаж, що був врахований ПФУ на підставі трудової книжки позивачки та даних персоніфікованого обліку склав 25 років 3 місяці 15 днів. Разом з цим, позивач зазначає, що до страхового стажу не був включений період здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності з 07.02.1995 до 31.12.2004, коли вона перебувала на загальній системі оподаткування, в тому числі шляхом придбання патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян. Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області №143150023947 від 13.02.2026 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що відповідачем не зарахований періоду здійснення позивачем підприємницької діяльності з 07.02.1995 до 31.01.2005 (9 років, 11 місяців 25 днів). При цьому, згідно з розрахунками ГУ ПФУ в Дніпропетровській області страховий стаж ОСОБА_1 складає 27 років 5 місяців 15 днів, а для визначення права на пенсію враховано 31 рік 10 місяців 25 днів. На відповідне звернення позивача, ГУ ДПС у Миколаївській області листом від 03.02.2026 надано інформацію про те, що ОСОБА_1 була зареєстрована як ФОП, здійснювала підприємницьку діяльність та сплачувала прибутковий податок за патент у встановленому законом порядку в період з 07.02.1995 до 31.12.2004, а також роз`яснено, що саме на органи Пенсійного фонду України до 01.10.2013 покладено функцію адміністрування єдиного соціального внеску. На думку позивача, відповідач безпідставно відмовив у зарахуванні спірних періодів роботи (здійснення підприємницької діяльності) до загального стажу, у зв`язку з чим позивачу безпідставно відмовлено у призначенні пенсії за віком. Вважаючи оскаржуване рішення відповідача протиправним, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 16.03.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою суду встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача. 
Ухвалою суду від 20.07.2026 зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області надати до суду протягом десяти календарних днів з дня отримання копії цієї ухвали належним чином засвідчену копію розрахунку страхового стажу позивача за формою РС-право.
На виконання вимог вказаної ухвали відповідачем надано до суду копії запитуваних документів.
Відповідач суду відзив на позов не надав, про причини неподання відзиву суд не повідомив. 
На підставі частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 05.02.2026 звернулась до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 13.02.2026 №143150023947 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи. У рішенні вказано, що пенсійний вік, визначений статтею 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) становить 60 років. Необхідний страховий стаж, відповідно до статті 26 Закону №1058-IV - 32 роки. Страховий стаж особи - 27 років 5 місяців 16 днів. Страховий стаж особи для визначення права на пенсію - 31 рік 10 місяців 26 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу зараховано всі періоди роботи на підставі наданих документів, але стажу недостатньо для призначення пенсії.
Разом з цим, з долученої до матеріалів справи копії страхового стажу позивача за формою РС-право вбачається, що в межах спірного періоду, до страхового стажу ОСОБА_2 не зараховані періоди трудової діяльності з 07.02.1995 до 30.06.2001, з 01.12.2001 до 31.12.2001 та з 01.12.2002 до 31.12.2002.
Позивач, не погодившись з відмовою відповідача у призначення їй пенсії за віком, звернулась до суду з цим позовом. 
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
У статті 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон №1058-IV
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
На підставі частини 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років.
Позивач зазначає, що до її страхового стажу не зарахований період здійснення діяльності як фізична особа-підприємець з 07.02.1995 до 31.12.2004.
Так, до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 серії В01 №405224; дата проведення реєстрації – 07.02.1995; номер запису про включення відомостей про фізичну особу-підприємця до ЄДР – 2 522 017 0000 008915.
На відповідне звернення представника позивача, ГУ ДПС у Миколаївській області листом від 03.02.2026 №1720/6/14-29-24-01-03 повідомило, що ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку, як платник податків в Миколаївській ДПІ ГУ ДПС у Миколаївській області. Державна реєстрація фізичної особи-підприємця 07.02.1995. З 01.07.1995 до 31.12.2004 ФОП ОСОБА_1 перебувала на загальній системі оподаткування, в тому числі шляхом придбання патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян: з 01.01.1997 до 30.04.1997 – сума фіксованої плати прибуткового податку за патент 39,68 грн на місяць; з 01.04.1997 до 30.09.1997 – сума фіксованої плати прибуткового податку за патент 66,80 грн на місяць; з 01.02.1998 до 29.02.1998 – сума фіксованої плати прибуткового податку за патент 45,90 грн на місяць; з 22.04.1998 до 22.03.1999 – сума фіксованої плати прибуткового податку за патент 37,50 грн на місяць; з 22.03.1999 до 22.05.1999 – сума за ставкою 45,00 грн на місяць; з 22.05.1999 до 21.06.2001 – сума за ставкою 30,00 грн на місяць; з 01.07.2002 до 31.08.2002 – сума за ставкою 30,00 грн на місяць; з 01.02.2003 до 31.01.2005 – сума за ставкою 25,00 грн на місяць. ГУ ДПС у Миколаївській області також повідомило, що за період з 01.02.1995 до 31.12.2004 немає можливості надати інформацію щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та інформацію щодо сплачених податків.
Відповідно до підпункту 1 пункту 3-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
з 01.01.1998 до 30.06.2000 включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; 
з 01.07.2000 до 31.12.2017 включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Згідно з пунктом 4 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі - Порядок №637) періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).
Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Підпунктом 2 пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі – Порядок №22-1) встановлено, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку №22-1, до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком № 637.
Частиною 3 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати на дату здійснення доплати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
У разі якщо зазначену доплату не було здійснено, до страхового стажу зараховується період, визначений за кожний місяць сплати страхових внесків за формулою:
ТП = Св : В, де:
ТП - тривалість періоду, що зараховується до страхового стажу та визначається в місяцях;
Св - сума фактично сплачених страхових внесків за відповідний місяць з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати;
В - мінімальний страховий внесок за відповідний місяць.
Періоди роботи після призначення пенсії зараховуються до страхового стажу на загальних підставах.
Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Таким чином, обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу періоду здійснення особою підприємницької діяльності до 01.01.1998 та після 30.06.2000 є сплата страхових внесків (єдиного внеску). При цьому, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України або наявність спеціального торгового патенту, свідоцтва про сплату єдиного податку, патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян тощо.
Спірним у цій справі є питання правомірності незарахування до страхового стажу позивача періодів здійснення нею підприємницької діяльності з 07.02.1995 до 31.12.2004.
Разом із тим, з долученої до матеріалів справи копії страхового стажу позивача за формою РС-право вбачається, що в межах зазначеного періоду до страхового стажу ОСОБА_2 не зараховано періоди підприємницької діяльності з 07.02.1995 до 30.06.2001, з 01.12.2001 до 31.12.2001 та з 01.12.2002 до 31.12.2002.
Як вбачається з листа Головного управління ДПС у Миколаївській області від 03.02.2026 №1720/6/14-29-24-01-03, ФОП ОСОБА_1 у період з 01.07.1995 до 31.12.2004 перебувала на загальній системі оподаткування, у тому числі здійснювала підприємницьку діяльність із придбанням патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян.
Зазначеним листом, зокрема, підтверджено, що позивач сплачувала фіксований прибутковий податок за патентом: з 01.01.1997 до 30.04.1997 - у сумі 39,68 грн на місяць, з 01.04.1997 до 30.09.1997 - у сумі 66,80 грн на місяць, з 22.05.1999 до 21.06.2001 - у сумі 30,00 грн на місяць.
Як було зазначено вище, підпунктом 1 пункту 3-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV установлено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням, зокрема, фіксованого податку: з 01.01.1998 до 30.06.2000 включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 01.07.2000 до 31.12.2017 включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Разом з цим, підпунктом 2 пункту 2.1. Порядку №22-1 встановлено, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Отже, законодавством передбачено спеціальний порядок документального підтвердження періодів підприємницької діяльності, здійснюваної із застосуванням фіксованого податку, до 01.01.2004.
При цьому, патент про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян прямо визначений як документ, на підставі якого такий період може бути зарахований до страхового стажу.
З огляду на те, що листом ГУ ДПС у Миколаївській області від 03.02.2026 №1720/6/14-29-24-01-03 підтверджено придбання позивачем патентів про сплату фіксованого розміру прибуткового податку за періоди з 01.01.1997 до 30.09.1997, з 01.07.2000 до 21.06.2001, суд доходить висновку, що період здійснення позивачем підприємницької діяльності з 01.01.1997 до 30.09.1997, з 01.07.2000 до 21.06.2001 підтверджений належним доказом та підлягає зарахуванню до її страхового стажу для визначення права на призначення пенсії.
Водночас доказів, які б підтверджували здійснення позивачем підприємницької діяльності із застосуванням фіксованого податку або сплату відповідних страхових внесків у період з 07.02.1995 до 31.12.1996, з 01.10.1997 до 31.12.1997, з 22.06.2001 до 30.06.2001, з 01.12.2001 до 31.12.2001, з 01.12.2002 до 31.12.2002 (які не зараховані до страхового стажу позивача) матеріали справи не містять. Саме лише зазначення у листі Головного управління ДПС у Миколаївській області про перебування позивача на загальній системі оподаткування, в тому числі шляхом придбання патенту в деяких періодах не є достатнім доказом сплати страхових внесків за цей період.
Щодо періоду з 01.01.1998 до 30.06.2000 суд зазначає, що підпунктом 1 пункту 3-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV встановлено спеціальне правило щодо включення до страхового стажу періодів ведення підприємницької діяльності із застосуванням фіксованого податку за період з 01.01.1998 до 30.06.2000 включно.
Як вбачається з матеріалів справи, факт реєстрації позивача як суб`єкта підприємницької діяльності підтверджується копією свідоцтва серії НОМЕР_1 про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 07.02.1995 (номер запису про включення відомостей про фізичну особу-підприємця до ЄДР: 2 522 017 0000 008915).
При цьому з листа Головного управління ДПС у Миколаївській області від 03.02.2026 №1720/6/14-29-24-01-03 вбачається, що ФОП ОСОБА_1 здійснювала підприємницьку діяльність, у тому числі шляхом придбання патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено факт здійснення позивачем підприємницької діяльності у спірний період, а також наявність у неї статусу суб`єкта підприємницької діяльності.
Враховуючи наведене, а також те, що для періоду з 01.01.1998 до 30.06.2000 законодавством встановлено спеціальний порядок його зарахування до страхового стажу, який не пов`язує таке зарахування з необхідністю підтвердження сплати страхових внесків за кожний окремий місяць, суд доходить висновку про наявність правових підстав для зарахування до страхового стажу позивача всього періоду з 01.01.1998 до 30.06.2000 включно.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що періоди з 01.01.1997 до 30.09.1997, з 01.07.2000 до 21.06.2001 та з 01.01.1998 до 30.06.2000 підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача для визначення права на призначення пенсії.
Водночас, належних доказів на підтвердження сплати страхових внесків в періодах з 07.02.1995 до 31.12.1996, з 01.10.1997 до 31.12.1997, з 22.06.2001 до 30.06.2001, з 01.12.2001 до 31.12.2001 та з 01.12.2002 до 31.12.2002 матеріали справи не містять, у зв`язку з чим зазначені періоди зарахуванню до страхового стажу не підлягають.
На підставі частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи вказані критерії суд приходить до висновку, що рішення відповідача винесено необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; упереджено; непропорційно, зокрема без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
Отже, рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 13.02.2026 №143150023947 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, є протиправним та підлягає скасуванню.
З урахуванням зарахованих у цій справі періодів до страхового стажу позивача для визначення права на призначення пенсії, страховий стаж ОСОБА_1 для визначення права на призначення пенсії становить більше 32 років.
За таких обставин, позивач має право на призначення пенсії за віком.
Водночас, позивач просить призначити пенсію за віком з 22.10.2025 (дата досягнення позивачем пенсійного віку).
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 05.02.2026 звернулась до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком (тобто більше ніж, через 3 місяці після досягнення пенсійного віку).
Тому, пенсія позивачу має бути призначена з дня звернення за пенсією – 05.02.2026.
Враховуючи викладене, наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1064,96 грн, що документально підтверджується квитанцією №4732-1339-2591-3849 від 07.03.2025.
Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню на користь позивача в сумі 532,48 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (адреса: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 21910427) про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 13.02.2026 №143150023947 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровські області зарахувати до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії ОСОБА_1 періоди ведення підприємницької діяльності з 01.01.1997 до 30.09.1997, з 01.07.2000 до 21.06.2001 та з 01.01.1998 до 30.06.2000 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 05.02.2026.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровські області судові витрати у розмірі 532 (п`ятсот тридцять дві) гривні 48 копійок. 
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, передбачені статтями 295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар