Справа № 303/1967/26
Провадження № 2/303/857/26

Р І Ш Е Н Н Я
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2026 року   м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Мирошниченка Ю. М., за участю секретаря судового засідання Лукач К. М., представниці позивачки ОСОБА_1 , представниці відповідача Цимбал А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичне бюро «Агрум Юріс» про захист прав споживача, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з позовною заявою ОСОБА_2 у вересні 2024 року, побачивши рекламу юридичних послуг відповідача щодо списання боргів за кредитними договорами, звернулася до нього за правовою допомогою. Під час консультацій представники відповідача повідомили про можливість вирішення боргових зобов`язань та повернення майна, яке перебувало в заставі, у зв`язку з чим запропонували укласти договір юридичного обслуговування за програмою банкрутства.
18 жовтня 2024 року такий договір було укладено. На виконання умов договору позивачка зобов`язалася сплатити відповідачу грошові кошти на загальну суму 200 920 грн. Надалі відповідач тривалий час повідомляв про здійснення необхідних дій та підготовку до початку процедури банкрутства, однак фактично до виконання взятих на себе зобов`язань не приступив. Після сплати всієї суми за договором представники відповідача повідомили їй про неможливість проведення процедури банкрутства та запропонували укласти новий договір щодо іншого способу захисту її прав.
Позивачка вважає, що відповідач не надав обумовлених договором послуг, а тому просила стягнути з нього 200 920 грн сплачених коштів. Також вона зазначала, що внаслідок дій відповідача зазнала душевних переживань, втратила час та перебувала у стані постійної невизначеності щодо вирішення своїх фінансових проблем, у зв`язку з чим просила стягнути на її користь 600 000 грн моральної шкоди.
У відзиві на позов відповідач позовні вимоги не визнав у заявленому позивачкою обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що позивачка не повідомила йому до укладення договору повної та достовірної інформації щодо своїх боргових зобов`язань та пов`язаних із ними правовідносин. За твердженнями відповідача, лише під час виконання договору було встановлено обставини, які унеможливлювали досягнення визначеної сторонами мети щодо ініціювання процедури неплатоспроможності фізичної особи.
Відповідач посилався на те, що після отримання необхідної інформації з`ясувалося, зокрема, що окремі кредитори не мають до позивачки грошових вимог, а частина обставин, пов`язаних із її борговими зобов`язаннями та майновим станом, не була йому повідомлена на момент укладення договору. Саме ці обставини об`єктивно вплинули на можливість реалізації обраного сторонами способу захисту.
Крім того, відповідач вказував, що умовами договору передбачено його право на односторонню відмову від подальшого виконання договору у випадку ненадання замовником повних та достовірних відомостей про свої боргові зобов`язання. Посилаючись на відповідні положення договору, відповідач зазначав, що скористався таким правом та повідомив позивачку про розірвання договору.
Також відповідач стверджував, що після встановлення зазначених обставин запропонував позивачці інший спосіб захисту її прав шляхом пред`явлення позову до колишнього іпотекодержателя про відшкодування збитків, однак така пропозиція не була нею прийнята.
Відповідач вважав, що його дії відповідали умовам укладеного договору, а відсутність результату, на який розраховувала позивачка, була зумовлена не його бездіяльністю, а обставинами, що існували ще до укладення договору та не були належним чином доведені до його відома. При цьому відповідач зазначав, що з урахуванням фактично наданих послуг та проведеного ним розрахунку взаємних зобов`язань можливим є повернення позивачці частини сплачених коштів у сумі 23 920 грн.
З огляду на викладене відповідач заперечував проти вимог про стягнення сплачених коштів та відшкодування моральної шкоди.
В судовому засіданні представники сторін підтримали аргументи, наведені ними в заявах по суті справи.
Вислухавши доводи та заперечення сторін, дослідивши надані ними докази, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відносини сторін виникли з договору про надання юридичних послуг, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг у розумінні глави 63 ЦК України.
Оскільки спірний договір укладено фізичною особою для задоволення власних потреб, не пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності, а відповідач є суб`єктом господарювання, який надає юридичні послуги на професійній основі, на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».
Згідно зі статтями 4, 10 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на належну якість послуг та на захист своїх прав у разі їх порушення в установленому законом порядку.
Разом із тим застосування передбачених Законом України «Про захист прав споживачів» способів захисту пов`язується з установленим фактом ненадання послуги, надання її неналежної якості або іншим порушенням прав споживача виконавцем.
Тому для вирішення даного спору визначальним є встановлення факту надання або ненадання відповідачем передбачених договором юридичних послуг та наявності підстав для повернення сплачених за них коштів.
Відповідно до статей 12, 13, 76, 77, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Предмет доказування визначається обставинами, якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги, та обставинами, на які посилається відповідач як на підставу своїх заперечень.
У справі, що розглядається, позивачка обґрунтовує позовні вимоги фактичним ненаданням відповідачем передбачених договором юридичних послуг та пов`язує з цією обставиною виникнення права на повернення всієї сплаченої за договором суми й відшкодування моральної шкоди.
Дослідивши договір № БАНКР-2024/82 юридичного обслуговування за програмою банкрутства від 18 жовтня 2024 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Юридичне бюро «Агрум Юріс», суд установив, що відповідач зобов`язався за плату надати позивачці юридичні послуги за програмою «Банкрутство», а позивачка – прийняти та оплатити такі послуги. Метою договору сторони визначили ініціювання процедури банкрутства фізичної особи та участь виконавця у відповідних процедурах, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства. До складу юридичного обслуговування сторони віднесли, зокрема, підготовку до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи, подання заяви про банкрутство, участь у судових засіданнях, участь у процедурах реструктуризації боргів та інші дії, пов`язані із супроводом процедури неплатоспроможності. Умовами договору також передбачено право виконавця самостійно визначати найбільш раціональні та ефективні способи захисту прав та інтересів замовника.
Відповідно до пункту 3.1 договору ціна юридичного обслуговування становить 150 000 грн, при цьому пунктом 3.2.2 договору передбачено окреме внесення замовником авансового внеску на виплату винагороди арбітражному керуючому у розмірі 45 420 грн. Крім того, пунктом 3.8 договору передбачено можливість надання додаткових послуг, визначених пунктом 1.7 договору, вартість яких встановлена у розмірі 5 000 грн та не включається до ціни договору.
На підтвердження перерахування коштів позивачка надала платіжні документи на загальну суму 200 920 грн, з яких 45 420 грн призначалися для авансування винагороди арбітражному керуючому, а решта коштів перераховувалася на користь відповідача із посиланням на договір № БАНКР-2024/82. Факт отримання відповідачем від позивачки зазначених коштів сторонами не оспорюється.
Також матеріали справи містять претензії ОСОБА_2 від 26 серпня та 21 листопада 2025 року, адресовані ТОВ «Юридичне бюро «Агрум Юріс», в яких позивачка зазначає про невиконання відповідачем умов договору та просить надати акт виконаних послуг із підтверджувальними документами, а також розглянути питання щодо можливості повернення сплачених коштів у сумі 200 920 грн та надати відповідь на претензію. До матеріалів справи долучено також документи про направлення зазначеної претензії засобами поштового зв`язку.
Крім того, позивачкою надано лист Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області, відповідно до якого за результатами розгляду її звернення повідомлено про відсутність можливості проведення відповідного заходу державного нагляду (контролю) в умовах дії обмежень, встановлених на період воєнного стану. Одночасно заявниці роз`яснено право на судовий захист та положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їхніх прав.
На підтвердження виконання умов договору відповідачем подано акт виконаних робіт від 30 грудня 2025 року, в якому зазначено про проведення консультацій із позивачкою, отримання та аналіз кредитної історії, підготовку та направлення адвокатських запитів, отримання відомостей із державних реєстрів, перевірку наявності виконавчих проваджень, обтяжень майна та здійснення інших заходів, пов`язаних із вивченням майнового стану позивачки та можливості застосування до неї процедури неплатоспроможності фізичної особи.
Хоча зазначений акт не містить підпису позивачки про прийняття виконаних робіт, наведені в ньому відомості підлягають оцінці судом у сукупності з іншими доказами, наданими відповідачем. При цьому значна частина зазначених в акті дій підтверджується письмовими доказами, дослідженими судом під час розгляду справи.
Зокрема, судом встановлено, що представником відповідача 27 травня 2025 року було направлено адвокатські запити до АТ «ОТП Банк», ТОВ «Діджи Фінанс», ТОВ «Ескроу Кепітал», Мукачівського відділу державної виконавчої служби та приватного виконавця Лукечі О.В., що підтверджується копіями електронного листування та супровідних документів. До зазначених запитів додавалися ордери адвоката, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, а також письмові згоди позивачки на розкриття інформації, що становить банківську таємницю та таємницю фінансової послуги.
Із відповіді АТ «ОТП Банк» від 02 червня 2025 року вбачається, що станом на дату надання інформації за позивачкою були відсутні боргові зобов`язання за кредитними договорами банку, при цьому існували постанови про арешт коштів у межах виконавчих проваджень.
Також відповідачем надано кредитний звіт Українського бюро кредитних історій, сформований 13 травня 2025 року, який містить відомості щодо кредитної історії позивачки та її фінансових зобов`язань.
Крім того, матеріали справи містять відповідь Головного сервісного центру МВС від 16 травня 2025 року, згідно з якою за наданими критеріями пошуку відомості про зареєстровані за позивачкою транспортні засоби були відсутні.
Відповідачем також подано витяги та інформаційні довідки з державних реєстрів щодо належного позивачці нерухомого майна, наявних обтяжень, арештів та іпотечних правовідносин. Зміст зазначених документів свідчить про здійснення перевірки майнового стану позивачки, належного їй майна та наявних щодо неї обмежень і обтяжень.
Також судом досліджено надане відповідачем листування між представниками сторін, з якого вбачається обговорення результатів отриманої від кредиторів та з державних реєстрів інформації, а також подальших можливих способів захисту прав позивачки. Представники відповідача повідомляли позивачці про результати проведених перевірок, зокрема щодо відступлення права вимоги за кредитними зобов`язаннями, зверталися до неї за додатковими поясненнями стосовно встановлених обставин та інформували про подальший перебіг виконання договору.
Окрім цього, відповідачем подано пропозицію щодо укладення договору про надання правничої допомоги з метою представництва інтересів позивачки у спорі про відшкодування збитків, які, на думку відповідача, могли бути спричинені реалізацією предметів іпотеки. 
Зі змісту зазначеного документа вбачається, що після аналізу отриманої інформації відповідач дійшов висновку про доцільність використання іншого способу захисту прав позивачки, ніж процедура неплатоспроможності фізичної особи.
Оцінюючи доводи сторін та надані ними докази, суд виходить із того, що предметом цього спору є не встановлення факту досягнення або недосягнення процедури неплатоспроможності фізичної особи, а з`ясування питання щодо належного виконання відповідачем зобов`язань за договором про надання юридичних послуг та наявності підстав для повернення отриманих ним коштів.
Звертаючись до суду, позивачка посилалася на те, що відповідач фактично не надав передбачених договором послуг, а тому отримані ним кошти підлягають поверненню.
Надані сторонами докази не дають підстав для висновку про фактичне ненадання відповідачем передбачених договором юридичних послуг.
Як установлено судом, після укладення договору відповідачем здійснювалися дії, спрямовані на збирання та аналіз інформації щодо майнового стану позивачки, наявності у неї кредитних та інших зобов`язань, перевірку відомостей про належне їй майно, наявні обтяження, виконавчі провадження та інші обставини, що мають значення для вирішення питання про можливість застосування процедури неплатоспроможності фізичної особи.
Зазначені обставини підтверджуються дослідженими судом адвокатськими запитами, відповідями на них, відомостями державних реєстрів, кредитним звітом, листуванням між сторонами та іншими письмовими доказами, наявними у матеріалах справи.
Разом із тим суд враховує, що сам по собі факт направлення адвокатських запитів, отримання відповідей на них, а також збирання відомостей із державних реєстрів не свідчить про повне та належне виконання відповідачем усіх зобов`язань за договором. Водночас зазначені докази об`єктивно підтверджують здійснення відповідачем юридичної діяльності в інтересах позивачки, спрямованої на з`ясування її майнового стану, складу зобов`язань та можливості застосування процедури неплатоспроможності фізичної особи, а тому спростовують твердження позивачки про фактичне ненадання будь-яких юридичних послуг за договором.
При цьому суд враховує, що хоча акт виконаних робіт від 30 грудня 2025 року не підписаний позивачкою, значна частина зазначених у ньому дій знаходить своє підтвердження в інших належних та допустимих доказах, досліджених під час розгляду справи.
Суд також бере до уваги, що після отримання та аналізу відповідної інформації відповідач дійшов висновку про недоцільність або неможливість реалізації первісно обраного способу захисту та запропонував позивачці інший варіант захисту її прав, пов`язаний із пред`явленням вимог про відшкодування збитків, які, на думку відповідача, виникли внаслідок реалізації предметів іпотеки.
Суд враховує, що умовами укладеного між сторонами договору передбачалося не лише представництво інтересів позивачки у процедурі неплатоспроможності фізичної особи, а й здійснення комплексу підготовчих та супровідних заходів, пов`язаних зі збиранням, перевіркою та аналізом інформації, необхідної для вирішення питання про можливість застосування відповідної процедури. Крім того, договором передбачено право виконавця самостійно визначати найбільш раціональні та ефективні способи захисту прав та інтересів замовника. Тому факт недосягнення очікуваного позивачкою результату як такий не свідчить про невиконання відповідачем договірних зобов`язань.
При цьому суд не вважає за необхідне надавати оцінку правомірності застосування відповідачем окремих положень договору щодо порядку взаєморозрахунків сторін та наслідків дострокового припинення договірних відносин, оскільки зазначені обставини не впливають на вирішення заявлених позовних вимог, які обґрунтовані фактичним ненаданням відповідачем юридичних послуг.
Суд також заважає на те, що позивачка не заявляла вимог про визнання договору або окремих його положень недійсними, не посилалася на укладення договору під впливом помилки, обману чи інших обставин, передбачених законом як підстава недійсності правочину, а також не оспорювала погоджений сторонами обсяг юридичного обслуговування. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про нав`язування позивачці умов договору, позбавлення її можливості ознайомитися з його змістом або оспорювання нею відповідних умов до виникнення даного спору. Відтак умови договору є обов`язковими для сторін та підлягають застосуванню при вирішенні цього спору.
Таким чином, наявні у справі докази не дають підстав для висновку про повну відсутність виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань або про фактичне ненадання ним юридичних послуг, як на цьому наполягає позивачка.
Фактично доводи позивачки зводяться до того, що відповідач не забезпечив досягнення результату, на який вона розраховувала під час укладення договору. Однак за своєю правовою природою договір про надання юридичних послуг покладає на виконавця обов`язок вчиняти погоджені сторонами дії та надавати професійну правничу допомогу, але не гарантує настання бажаного для замовника результату, якщо інше прямо не передбачено умовами договору.
Суд також зазначає, що частина сплачених позивачкою коштів у сумі 45 420 грн відповідно до умов договору призначалася для авансування винагороди арбітражного керуючого. Разом із тим позивачка не заявляла окремих вимог щодо повернення зазначеного платежу з підстав його невикористання за цільовим призначенням або безпідставного утримання відповідачем, а обґрунтовувала позов виключно фактичним ненаданням відповідачем передбачених договором юридичних послуг. За таких обставин зазначений платіж підлягає оцінці судом у межах заявлених підстав позову та не утворює самостійного предмета спору.
Суд не залишає поза увагою й те, що у відзиві на позовну заяву відповідач зазначав про можливість повернення позивачці 23 920 грн як різниці між сплаченими коштами та вартістю фактично наданих, на його думку, юридичних послуг. Разом із тим вказана сума визначена відповідачем на підставі власного розрахунку вартості послуг та порядку взаєморозрахунків, передбаченого умовами договору. Оскільки позивачка обґрунтовувала свої вимоги фактичним ненаданням відповідачем передбачених договором послуг та просила стягнути всю сплачену за договором суму, правильність здійсненого відповідачем розрахунку вартості окремих послуг і взаєморозрахунків сторін не входить до фактичних підстав позову та не утворює предмета доказування у цій справі. З огляду на це наведений відповідачем розрахунок не є самостійною підставою для задоволення позову в будь-якій частині.
Отже, суд не знаходить достатніх підстав для висновку про невиконання відповідачем умов договору або безпідставність отримання ним оплати за надані послуги. Оскільки під час судового розгляду не знайшли підтвердження доводи позивачки про фактичне ненадання відповідачем передбачених договором юридичних послуг, підстави для застосування до спірних правовідносин наслідків, на які вона посилається як споживач, відсутні. У зв`язку з цим позовні вимоги, у тому числі похідна вимога про відшкодування моральної шкоди, задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного суд, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 901, 903 ЦК України, ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичне бюро «Агрум Юріс» про захист прав споживача, відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 .
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридичне бюро» Агрум Юріс», код ЄДРОПУ 45587426, місцезнаходження м.Вінниця, вул.Соборна, буд.95, офіс 7.8.
Повний текст рішення суду складено 23.07.2026 року.

Суддя    Юрій МИРОШНИЧЕНКО