КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А 

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2026 року місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 761/43350/25
номер провадження: 33/824/2533/2026
Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М., 
за участю: 
секретаря судового засідання - Малашевського О.В.,
особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
захисника - адвоката Кудряшова Олександра Юрійовича,
потерпілої ОСОБА_2 ,
представника потерпілої - адвоката Третьякової Наталі Юріївни,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Кудряшова Олександра Юрійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 січня 2026 року,
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 січня 2026 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , піддано адміністративному стягненню за ч.ч.1,2 ст.173-2 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн 00 коп.
Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665 грн 60 коп.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, адвокат Кудряшов О.Ю. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 січня 2026 року, скасувати постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 січня 2026 року та закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження мотивоване тим, що розгляд справи здійснювався суддею першої інстанції без участі ОСОБА_1 , оскільки він не був повідомлений про її розгляд. Про розгляд судом справи ОСОБА_1 дізнався з копії цивільного позову ОСОБА_2 до нього про розірвання шлюбу у справі №761/11373/26. Вказує, що зі змістом оскаржуваної постанови судді ОСОБА_1 ознайомився 02 квітня 2026 року.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на те, що на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушеннь, передбачених ч.ч.1,2 ст.173-2 КУпАП, поліцейським надано такі докази: протокол про адміністративне правопорушення серія ВАД №634887 від 03 жовтня 2025 року, протокол про адміністративне правопорушення серія ВАД №742019 від 03 жовтня 2025 року та письмові пояснення ОСОБА_2 . Однак поліцейським під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не зібрано належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів того, що під час конфлікту ОСОБА_1 умисно спричинив ОСОБА_2 емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, а відтак, завдав шкоди їх психічному здоров`ю, і що це спричинило наслідки, передбачені п.п.14, 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Також суддя першої інстанції дійшов висновку про вчинення ОСОБА_1 фізичного насильства, однак матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б це підтверджували. Зокрема, відсутні будь-які медичні документи щодо заподіяння тілесних ушкоджень, інші належні підтвердження застосування фізичної сили. Самі лише пояснення дружини ОСОБА_1 - ОСОБА_2 без належного підтвердження не можуть вважатися достатніми доказами вини. Інші належні та допустимі докази, а саме, пояснення свідків, відеофіксація, експертиза тощо відсутні.
Вказує, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували вчинення домашнього насильства, а тому твердження про заподіяння психічного насильства та тілесних ушкоджень є необґрунтованими та не доведеними.
Крім того поліцейським під час складання протоколу про адміністративне правопорушення допущено порушення вимог ст.256 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено, в чому полягає об`єктивна сторона інкримінованого правопорушення, зокрема, щодо психологічного насильства відносно його дружини, та не зазначено, яка саме могла бути завдана шкода потерпілій.
Вважає, що фактичні обставини справи не підтверджують наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.173-2 КУпАП.
Представник ОСОБА_2 - адвокат Третьякова Н.Ю. подала заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді - без змін. Вказує, що ОСОБА_1 страждає на наркотичну залежність. У травні 2025 року його було засуджено за зберігання амфітаміну для власного споживання (вирок у справі №761/21903/25). Крім того відносно нього було складено численні протоколи про керування транспортним засобом в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння. Постановою судді від 29 січня 2020 року у справі № 757/53605/19-п ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП. Також на розгляді в різних судах перебувають інші справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст.130 КУпАП, зокрема справи №361/536/26, №635/9949/25. Зазначає, що ОСОБА_2 побоювалась за своє життя та здоров`я та безпеку їх спільного сина через вкрай нестабільний психічний стан ОСОБА_1 , оскільки він зберігає в квартирі зброю. Постановою від 27 квітня 2018 року у справі №761/11307/18 ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності за зберігання зброї. Посилається на те, що через численні випадки вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_2 в присутності їх спільної малолітньої дитини ОСОБА_1 потерпіла неодноразово зверталась за допомогою до правоохоронних органів, сподіваючись на допомогу. Через побоювання за власне життя та здоров`я, а найголовніше - за життя та здоров`я свого малолітнього сина, вона була змушена шукати укриття в кризовій кімнаті. Вчинення домашнього насильства має триваючий стабільний характер, що підтверджується довідками.
Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Кудряшова О.Ю., які підтримали клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та доводи, що викладені в апеляційній скарзі, й просили їх задовольнити, пояснення потерпілої ОСОБА_2 та її представника - адвоката Третьякової Н.Ю., які заперечували проти поновлення строку на апеляційне оскарження та щодо задоволення апеляційної скарги, вважаю, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційна скарга підлягають задоволенню, виходячи з такого.
Згідно з ч.1 ст.277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.
Відповідно до положень ч.1 ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
З матеріалів справи вбачається, що 26 січня 2026 року суддею першої інстанції розглянуто справу за відсутності ОСОБА_1 , за результати розгляду якої того ж дня була винесена постанова (а.с.19-20).
Доказів того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 був повідомлений судом першої інстанції про розгляд справи, матеріали справи не містять.
Відповідно до ч.1 ст.285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження захисник посилається на те, що розгляд справи відбувся за відсутності ОСОБА_1 , оскільки він не був повідомлений. Про розгляд справи судом ОСОБА_1 дізнався з копії цивільного позову ОСОБА_2 до нього про розірвання шлюбу у справі №761/11373/26. Зі змістом постанови судді, яка оскаржується ОСОБА_1 ознайомився 02 квітня 2026 року.
Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 або його захисник отримали копію постанови судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 січня 2026 року раніше ніж 02 квітня 2026 року.
10 квітня 2026 року, тобто протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, адвокат Кудряшов О.Ю. подав апеляційну скаргу на постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 січня 2026 року.
За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п.1 ст.6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) п.1 ст.6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у ст.6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (Рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року).
Однією з основних засад судочинства відповідно до пункту 8 ч.3 ст.129 Конституції України є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.
Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).
Згідно з приписами ст.289 КУпАП, в разі пропуску строку на оскарження постанови суду з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом, правомочним розглядати скаргу.
З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що наведені адвокатом Кудряшовим О.Ю. у клопотанні доводи про поважність причин пропуску строку на оскарження постанови судді є обґрунтованими, а тому пропущений строк на оскарження постанови судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 січня 2026 року підлягає поновленню.
Щодо доводів апеляційної скарги про закриття провадження у справі про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.173-2 КУпАП, то вони є обґрунтованими з таких підстав.
Постановою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 січня 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 03 жовтня 2025 року, приблизно о 18 год 27 хв., перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , оскільки ображав останню нецензурною лайкою, стискав тулуб дружини руками, застосовуючи надмірну фізичну силу.
Крім того, описані вище дії вчиненні ОСОБА_1 у присутності малолітнього сина - ОСОБА_3 , 2022 року народження, що свідчить про вчинення останнім домашнього насильства психологічного та фізичного характеру у присутності малолітньої дитини.
Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство, за що передбачена відповідальність за ч.ч.1,2 ст.173-2 КУпАП.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ст.ст.251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суддя першої інстанції не забезпечив всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставини справи про адміністративне правопорушення, а його висновки не відповідають фактичним обставинам провадження.
Частиною 1 ст.173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Частиною 2 ст.173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.
У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 заперечив обставини, які викладені у протоколах про адміністративне правопорушення серія ВАД №634887 від 03 жовтня 2025 та серія ВАД №742019 від 03 жовтня 2025 року, й повідомив, що він не ображав свою дружину нецензурною лайкою та не застосовував до неї фізичної сили.
Потерпіла ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції підтвердила обставини, які викладені у вказаних вище протоколах про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 та пояснила, що він неодноразово вчиняв щодо неї насильство психологічного та фізичного характеру.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суддя першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.173-2 КУпАП, на підставі складених протоколів про адміністративні правопорушення та письмових пояснень потерпілої ОСОБА_2 .
Надаючи оцінку протоколам про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 та поясненням потерпілої ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції вважає, що по суті вчинених правопорушень вони є явно недостатніми, які б поза розумним сумнівом доводили винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень.
При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Зважаючи на викладене та враховуючи позицію ЄСПЛ щодо протоколу про адміністративне правопорушення, висловлену в рішенні по справі «Карелін проти Російської Федерації», апеляційний суд приходить до висновку, що протокол не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення.
Також апеляційний суд враховує, що долучені до протоколів про адміністративні правопорушення рапорти поліцейського від 03 жовтня 2025 року (а.с.3, 12) не можуть бути доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених, ч.ч.1, 2 ст.173-2 КУпАП. Вичерпний перелік процесуальних джерел доказів, а саме, будь-яких фактичних даних, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, визначений у ч.1 ст.251 КУпАП. Аналіз указаної правової норми дає підстави стверджувати про те, що рапорт поліцейського не є джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення.
Таким чином, наведене вище свідчить про те, що обвинувачення ОСОБА_1 побудовано лише на свідченнях потерпілої ОСОБА_2 , без наявності будь-яких інших доказів його вини.
Що стосується долучених представником потерпілої ОСОБА_2 - адвокатом Третьяковою Н.Ю. до заперечень на апеляційну скаргу доказів, а саме: довідок Київського міського Центру гендерної рівності, запобігання та протидії насильству від 20 березня 2026 року №051/043/М-14-28 та №051/043/М-13-27, відеозаписів і звукозаписів, то апеляційний суд не приймає їх до уваги, оскільки вони не підтверджують обставин, які викладені у протоколах про адміністративне правопорушення, щодо вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства 03 жовтня 2025 року, виходячи з такого.
Так, з довідки №051/043/М-14-28 від 20 березня 2026 року слідує, що Київський міський Центр гендерної рівності, запобігання та протидії насильству підтверджує, що ОСОБА_2 дійсно зверталася до спеціалістів КМЦГР за консультаціями з питань протидії домашньому насильству: 17 березня 2026 року надано консультацію психологом, 17 березня 2026 року та 18 березня 2026 року надано консультації юрисконсультом (а.с.52), а відповідно до довідки №051/043/М-13-27 від 20 березня 2026 року, ОСОБА_2 та її дитина ОСОБА_3 , дійсно з 16 березня 2026 року по теперішній час отримує послуги Київського міського Центру гендерної рівності, запобігання та протидії насильству, із забезпеченням тимчасового безпечного перебування, як особа, яка постраждала від домашнього насильства (а.с.52 зворот).
Тобто вказані довідки не підтверджують обставин, які є предметом розгляду у даній справі, а саме, події, яка відбулась 03 жовтня 2025 року або її наслідків.
Також із наданих потерпілою стороною відеозаписів та звукозаписів не вбачається, що зафіксовані на них події відбувались саме 03 жовтня 2025 року, як зазначено у протоколах про адміністративне правопорушення.
Водночас потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що 03 жовтня 2025 року вона не здійснювала будь-яких відео чи звукозаписів, оскільки у неї не було доступу до мобільного телефону.
Тобто надані відеозаписи та звукозаписи також не підтверджують обставин події, яка сталася 03 жовтня 2025 року.
Згідно зі ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до п.39 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
У відповідності до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року (п. 146) ЄСПЛ, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом».
У відповідності до п.43 рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з урахуванням первісного визначення принципу «поза розумним сумнівом» у справі «Авшар проти Туреччини») доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом. 
Оскільки суддя першої інстанції не забезпечив всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, а його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.173-2 КУпАП, не відповідає фактичним обставинам справи, то постанова судді про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є незаконною та необґрунтованою.
Дослідивши матеріали справи про адміністративні правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що наявними в матеріалах справи доказами поза розумним сумнівом не доводиться вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.173-2 КУпАП, за обставин, викладених у протоколах про адміністративні правопорушення, а саме, про вчинення домашнього насильства психологічного та фізичного характеру по відношенню до дружини ОСОБА_2 у присутності малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З огляду на викладене, оскаржувана постанова судді підлягає скасуванню, а провадження щодо ОСОБА_1 закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.173-2 КУпАП.
З цих підстав апеляційна скарга захисника Кудряшова О.Ю., подана в інтересах ОСОБА_1 , підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду,
П О С Т А Н О В И В :
Поновити захиснику ОСОБА_1 - адвокату Кудряшову Олександру Юрійовичу процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 січня 2026 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .
Апеляційну скаргу адвоката Кудряшова Олександра Юрійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
Постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 січня 2026 року, відповідно до якої ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню за ч.ч.1, 2 ст.173-2 КУпАП - скасувати, а провадження у справі щодо нього - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 цього Кодексу, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч.1, 2 ст.173-2 КУпАП.
Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського
апеляційного суду С.М.Верланов