ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 683/1067/25
Провадження № 22-ц/820/1021/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,
секретар судового засідання Плінська І.П.,
з участю позивачки  ОСОБА_1 ,
представника відповідача  ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, – ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою  ОСОБА_4 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 3 лютого 2026 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, – ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
ОСОБА_1 зазначила, що 26 червня 2024 року близько 22 години 30 хвилин ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Skoda Octavia» реєстраційний номер НОМЕР_1 по вулиці Острозького, в місті Старокостянтинові, Хмельницького району, Хмельницької області, всупереч пунктів 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху перед зміною напрямку руху та поворотом ліворуч не дав дорогу автомобілю «Mersedes-Benz C180» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який під керуванням ОСОБА_3 рухався в попутному напрямку, внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів.
Оскільки за наслідками дорожньо-транспортної пригоди не було травмованих (загиблих) людей і не було заподіяно шкоди третім особам, то учасники на місці аварії склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду («європротокол»), згідно з яким ОСОБА_4 визнав свою вину у цій пригоді.
В результаті зіткнення належний позивачці автомобіль «Mersedes- Benz C180» реєстраційний номер НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження та потребував відновлювального ремонту. Згідно з висновком експерта Дочірнього підприємства «Експерт-Сервіс Авто» №120/24 від 28 жовтня 2024 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Mersedes- Benz C180» реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді склала 121 906 грн 28 коп.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі – Страхова Компанія) за полісом №ЕР-215891571 від 24 липня 2023 року.
У зв`язку зі складанням повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду позивачка звернулася до Страхової компанії із заявою про страхове відшкодування. Однак Страхова компанія не визнала дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком і відмовила у страховій виплаті, з посиланням на те, що за наслідком дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 звертався до закладу охорони здоров`я по медичну допомогу, а сторони приховали наявність травмованих людей. Оскільки Страхова компанія відмовила позивачці у здійсненні страхового відшкодування, то ОСОБА_4 як винуватець дорожньо-транспортної пригоди повинен відшкодувати їй завдані збитки.
За таких обставин ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь 121 906 грн 28 коп. матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також 3 029 грн 12 коп. витрат на проведення експертизи та 1 219 грн 06 коп. витрат зі сплати судового збору.

Процесуальні дії суду першої інстанції

Суд ухвалою від 29 травня 2025 року залучив Страхову компанію до участі у справі як співвідповідача.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 26 серпня 2025 року позов ОСОБА_1 у частині вимог до Страхової компанії залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 257 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України).
Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 3 лютого 2026 року позов задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_4 на користь  ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 121 906 грн 28 коп.
Стягнуто з  ОСОБА_4 на користь  ОСОБА_1 1 219 грн 06 коп. витрат зі сплати судового збору та 3 029 грн 12 коп. витрат на проведення експертизи.
Суд керувався тим, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_4 , який застрахував свою цивільно-правову відповідальність у Страховій компанії. Згідно з висновком експерта вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 внаслідок пошкодження автомобіля становить 121 906 грн 28 коп. Оскільки при складанні повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду учасники приховали факт травмування ОСОБА_4 , то Страхова компанія правомірно відмовила ОСОБА_1 у здійсненні страхового відшкодування. Відтак ОСОБА_4 як володілець джерела підвищеної небезпеки та винуватець дорожньо-транспортної пригоди повинен відшкодувати позивачці завдані збитки. У зв`язку з розглядом справи  ОСОБА_1 понесла обґрунтовані витрати зі сплати судового збору та на проведення експертизи, які слід покласти на відповідача.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами вину ОСОБА_4 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого підстави для відповідальності ОСОБА_4 за завдані збитки відсутні. Суд першої інстанції не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам, у тому числі показанням свідка ОСОБА_5 і повідомленню про дорожньо-транспортну пригоду, та дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, вказавши на його законність та обґрунтованість.
У письмовій заяві ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Автомобіль «Mersedes-Benz C180» реєстраційний номер НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_1 .
ОСОБА_4 є володільцем автомобіля «Skoda Octavia» реєстраційний номер НОМЕР_1 .
24 липня 2023 року Страхова компанія та ОСОБА_4 уклали договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №ЕР-215891571), за умовами якого Страхова компанія застрахувала відповідальність володільця автомобіля «Skoda Octavia» реєстраційний номер НОМЕР_1 на випадок заподіяння ним шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди за участю даного транспортного засобу на строк з 25 липня 2023 року до 24 липня 2024 року. Цим договором визначено ліміти відповідальності страховика на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, – 320 000 грн; за шкоду, заподіяну майну, – 160 000 грн (франшиза – 3 200 грн).
26 червня 2024 року близько 22 години 30 хвилин ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Skoda Octavia» реєстраційний номер НОМЕР_1 по вулиці Острозького, в місті Старокостянтинові, Хмельницького району, Хмельницької області, всупереч пунктів 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху перед зміною напрямку руху та поворотом ліворуч не дав дорогу автомобілю «Mersedes-Benz C180» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який під керуванням ОСОБА_3 рухався в попутному напрямку, внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів.
На місці інциденту водії транспортних засобів склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), згідно з яким ОСОБА_4 визнав свою вину у вказаній пригоді.
Згідно з висновком експерта Дочірнього підприємства «Експерт-Сервіс Авто» №120/24 від 28 жовтня 2024 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Mersedes- Benz C180» реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді склала 121 906 грн 28 коп.
27 червня 2024 року о 0 годині 25 хвилин ОСОБА_4 звернувся до Комунального некомерційного підприємства «Старокостянтинівська багатопрофільна лікарня» по медичну допомогу. За результатами огляду лікаря йому було встановлено діагноз – садно лівого передпліччя, визначено, що травма отримана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ступінь тяжкості травми – легка.
Страхова компанія не визнала дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком і відмовила ОСОБА_1 у страховій виплаті. Своє рішення вона обґрунтувала тим, що після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 звернувся до лікарні за медичною допомогою, хоча під час під час складання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду учасники приховали факт наявності травмованої особи.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) встановлено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
За змістом статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов`язану з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
В силу пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно зі статтею 979 ЦК України договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України «Про страхування», інших законодавчих актів. Законом може бути встановлено обов`язок фізичної або юридичної особи укласти договір страхування (обов`язкове страхування). Вимоги щодо укладення договорів страхування за окремими класами страхування/категоріями страхових ризиків для врегулювання правовідносин, за якими вимагається обов`язкова наявність договору, можуть бути визначені законодавством.
Статтею 3 Закону України від 1 липня 2004 року №1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – Закон №1961-ІV), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, унормовано, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до статті 6 Закону №1961-ІV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом пункту 22.1 статті 22 Закону №1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Страховик не відшкодовує  шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону (пункт 32.1 статті 32 Закону №1961-ІV).
В силу пункту 33.2 статті 33 Закону №1961-ІV у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.
Пунктом 33-1.1 статті 33-1 Закону №1961-ІV унормовано, що страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, – МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.
Із положень пункту 36.2 статті 36 Закону №1961-ІV слідує, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, – прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Згідно з підпунктом 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-ІV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.
Правилами ведення обліку дорожньо-транспортних пригод, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 22 травня 2019 року №424, визначено, що травмовані – особи, які внаслідок дорожньо-транспортних пригод одержали тілесні ушкодження та були доставлені до закладу охорони здоров`я або протягом трьох діб звернулися по медичну допомогу до такого закладу.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки.
В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього.
При цьому на потерпілого покладається обов`язок доведення факту неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.
За загальним правилом шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини.
З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2019 року у справі №461/8496/15-ц).
Особа має право на відшкодування майнової шкоди у разі понесення нею втрат, пов`язаних із знищенням або пошкодженням майна. Майнова шкода потерпілому відшкодовується у розмірі реальної вартості втраченого майна та грошових витрат на час розгляду справи.
Якщо деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик повинен виплатити потерпілому страхове відшкодування в порядку, передбаченому законом.
Страховик вправі відмовити страхувальникові (вигодонабувачеві) у виплаті страхового відшкодування лише з підстав, які визначені договором або законом, зокрема, якщо потерпілий або інша особа, що має право на отримання відшкодування, не виконали своїх обов`язків щодо повідомлення страховика про обставини та наслідки дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути кваліфікована як страховий випадок.
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно з цим договором або законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
Зібрані докази вказують на те, що дорожньо-транспортна пригода, під час якої було пошкоджено належний ОСОБА_1 автомобіль «Mersedes-Benz C180» реєстраційний номер НОМЕР_2 , сталася з вини ОСОБА_4 .
Винуватість ОСОБА_4 у порушенні правил дорожнього руху, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду з поясненнями та схемою, в яких відповідач визнав перебування свого автомобіля на смузі зустрічного руху перед зіткненням.
Докази у справі, в тому числі показання свідка ОСОБА_5 , не доводять відсутність вини ОСОБА_4 у дорожньо-транспортній пригоді.
Непритягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення його як володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану ОСОБА_1 шкоду, оскільки його вина в дорожньо-транспортній пригоді підтверджена іншими належними доказами (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 квітня 2019 року у справі №927/623/18).
Отже, встановивши, що при складанні повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду учасники приховали факт травмування ОСОБА_4 , у зв`язку з чим Страхова компанія правомірно відмовила ОСОБА_1 у здійсненні страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про покладення цивільно-правової відповідальність з відшкодування збитків на відповідача.
Посилання ОСОБА_4 на відсутність правових підстав для стягнення з нього на користь ОСОБА_1 майнової шкоди не відповідають фактичним обставинам справи та чинним нормам закону.
Суд першої інстанції з`ясував усі обставини справи, а його висновки відповідають цим обставинам. Також суд правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права є безпідставними.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування в межах доводів апеляційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 3 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 липня 2026 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Луговий О.М.
Доповідач – Ярмолюк О.І.       Категорія 30