У К Р А Ї Н А
 
СОБОРНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА 
 
49005, м. Дніпро, вул. Юрія Горовця, буд. 13, тел. 720-31-13
№ 201/9918/26
провадження 3/201/1951/2026 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2026 року м. Дніпро 

Суддя Соборного районного суду міста Дніпра Антонюк О.А., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов із Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП НП України, стосовно  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 16 червня 2026 року 23 годині 45 хвилин керуючи транспортним засобом «Део», державний номерний знак НОМЕР_1 , який рухався в районі буд. 40 по пр. Героїв в місті Дніпрі з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини роту, нестійка хода, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у відповідності до встановленого порядку, шляхом відмови від його проходження на вимогу останнього із застосуванням технічних засобів відеозапису, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
ОСОБА_1 був неодноразово належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак до суду не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, що не перешкоджає розгляду справи за його відсутності, оскільки це буде відповідати вимозі розгляду справи судом в розумні строки, що є складовою права на справедливий судовий розгляд для усіх учасників процесу. Крім того, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки». Згідно рішення Європейського суду з прав людини в справі «Смірнов проти України» від 08 листопада 2005 року слідує, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Отже, враховуючи принцип судочинства, зазначені в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.
На виконання вимог ст. 268, 277, 277-2 КУпАП щодо забезпечення явки особи, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, судові виклики направлялись на адресу указану в протоколі засобами потового зв`язку.
Крім того, інформація щодо даної справи, у тому числі про дату, час і місце її розгляду, розміщена на офіційному веб-сайті «Судова влада України».
В судовому засіданні адвокат Мокрянського О.І. надала до суду клопотання про об`єднання в одне провадження справ 201/9918/26, 201/9964/26 та 201/11769/26 щодо свого довірителя. Адвокат обґрунтувала клопотання тим, що протоколів складено багато, особа визнає вину, хоче стати на шлях виправлення, але всі штрафи за дані протоколи для сплати ОСОБА_1 будуть за великі та він проживає з бабусею, що сильно відобразиться на їх матеріальному стані. Вину визнали та просили менш сурового покарання.
Дослідивши матеріали справи, суд робить висновок про винуватість правопорушника ОСОБА_1 з огляду на наступне.
Так, винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності підтверджується: відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 695043 від 17 червня 2026 року; направленням на огляд водія, рапортом інспектора патрульної поліції, яким було виявлено правопорушення; відеозаписами з нагрудної камери патрульного поліції, на якому зафіксовані обставини після зупинки водія ОСОБА_1 , якому було запропоновано пройти огляду на стан сп`яніння, у зв`язку з виявленими у нього ознаками сп`яніння, однак останній відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, чим в сукупності доводиться, що ОСОБА_1 дійсно вчинив правопорушення за зазначених обставин.
Оцінюючи як доказ зазначений відеозапис обставин адміністративного правопорушення, потрібно звернути увагу, що відповідні дані зафіксовані на відео повністю зіставляються з фактичними обставинами справи, викладеними в протоколі, що безпосередньо дозволяє пересвідчитися суду у зафіксованих в ньому відомостях, зокрема про те, що водій ОСОБА_1 дійсно знаходився з ознаками алкогольного сп`яніння та на вимогу патрульних поліції із застосуванням технічних засобів відеозапису ухилився від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, що в свою чергу є підставою для висновку про належність та допустимість такого доказу, який відповідно доводить наявність порушень п. 2.5 Правил дорожнього руху України в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Крім того слід зазначити, що означені відеозаписи були отримані в ході фіксування правопорушення поліцейськими на відеотехніку, закріплену на їх форменому одязі, що відповідає вимогам ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», а тому такі докази слід вважати допустимими та належними.
Водночас зібрані докази є взаємопов`язаними та достатніми для підтвердження події адміністративного правопорушення та обставин її вчинення саме водієм ОСОБА_1 , під керуванням якого знаходився транспортний засіб за обставин, зазначених у протоколі, про що свідчать відповідні дорожні умови та обстановка, що зафіксована за допомогою камер на форменому одязі поліцейських під час виявлення транспортного засобу на дорозі, у місці, яке не обумовлювало його тривалу стоянку, при цьому під час відеофіксації такої зупинки за місцем водія знаходивсь саме ОСОБА_1 який с водійського сидіння перемістився на заднє пасажирське сидіння. Оскільки як видно із відеозапису, авто «Део» довгий проміжок часу та відстань рухалось, а за ним слідувало поліцейське авто, на сигнал який автомобіль «Део» не реагував та не зупинявся. Водій припаркував автомобіль «Део» в дворах будинку та пересівши на задні сидіння весь час сидів та не реагував на дії поліцейських та не відчинив двері авто.
З огляду на той факт, що ухилення водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відбулось відповідно до встановленого порядку, а саме із застосуванням технічних засобів відеозапису, то суд вважає доведеною поза розумним сумнівом винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В задоволені клопотання адвоката про об`єднання в одне провадження справ суд вважає за можливо відмовити. 
Визначення судді для розгляду конкретної справи здійснюється виключно автоматизованою системою документообігу суду за принципом випадковості та в порядку, встановленому Законом України «Про судоустрій і статус суддів» і Положенням про автоматизовану систему документообігу суду. Суддя, у провадженні якого перебуває одна справа, не наділений повноваженнями вирішувати процесуальну долю іншої справи, розподіленої іншому судді, витребовувати її з провадження цього судді або приєднувати до неї свою справу. Передача справи від одного судді іншому можлива лише у випадках і в порядку, прямо передбачених законом (зокрема шляхом повторного автоматизованого розподілу за наявності визначених законом підстав), яких у цьому випадку не встановлено.
Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить процесуального інституту об`єднання справ про адміністративні правопорушення в одне провадження, на що прямо вказує і сам заявник у клопотанні. Перелік процесуальних дій та повноважень судді під час підготовки справи до розгляду (ст. 278 КУпАП) і під час її розгляду (ст. 279, 280 КУпАП) є вичерпним і не передбачає права судді об`єднувати справи.
Положення ст. 36 КУпАП регулюють порядок накладення адміністративного стягнення при вчиненні особою кількох адміністративних правопорушень і застосовуються на стадії вирішення справи по суті у разі, якщо справи фактично розглядаються одночасно одним і тим самим органом (посадовою особою). Положення ст. 36 КУпАП регулюють порядок призначення адміністративного стягнення та не встановлюють процесуальної процедури об`єднання справ.
Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється в порядку, визначеному КУпАП. Який не містить правових підстав для застосування процесуальної аналогії саме щодо об`єднання справ про адміністративні правопорушення, а тому посилання заявника на постанови Верховного Суду, ухвалені за результатами розгляду цивільних, адміністративних та кримінальних справ, не можуть бути покладені в основу вирішення цього питання, оскільки стосуються правовідносин, урегульованих іншими процесуальними кодексами, які містять окремі норми про об`єднання позовних вимог та проваджень.
Посилання заявника на практику Європейського суду з прав людини не спростовує наведеного. Об`єднання заяв Європейським судом з прав людини здійснюється відповідно до його Регламенту та стосується виключно порядку розгляду заяв самим Судом, а не порядку розгляду справ національними судами.
Окремий розгляд двох інших справ не позбавляє особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, жодної з гарантій, передбачених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: у кожній зі справ ОСОБА_1 користується правом на захист, на участь у розгляді, на подання доказів, заявлення клопотань та оскарження постанови. Ризик ухвалення суперечливих рішень відсутній, оскільки предметом кожної зі справ є окремі події з різними фактичними обставинами, час і місце вчинення яких не збігаються, і кожна з них підлягає самостійному доказуванню.
Положеннями ст. 280 КУпАП регламентовано, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП.
Зокрема, відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.), судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності. Для притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У рішенні по справі «О`Галлоранта Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність за ст.130 КУпАП.
Отже, проходження в установленому порядку огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції є не правом, а обов`язком особи, яка керує транспортним засобом, а відмова від такого огляду є самостійною кваліфікуючою ознакою ч. 1 ст. 130 КпАП України.
Відповідно до вимог статей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Порядок проходження огляду на стан сп`яніння встановлений ст. 266 КУпАП, а також затвердженою спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкція). Інструкцією передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, або, у разі відмови водія пройти огляд на місці, лікарем закладу охорони здоров`я.
Підпунктом б) частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Так розділом II указаної Інструкції визначено, що за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (пункт 1 Інструкції).
Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів - у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення (пункт 4 Порядку).
Таким чином сукупність досліджених під час розгляду справи доказів є чіткою, послідовною і такою, що зіставляється та взаємоузгоджується між собою, а тому суд робить висновок про достовірність зафіксованих у цих процесуальних джерелах фактичних даних. У зв`язку з доведеністю означених фактів, слід вважати, що всі альтернативні пояснення представлених доказів надзвичайно малоймовірні.
Отже, враховуючи, що відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку про доведеність вини правопорушника у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто у відмові особи, керуючої транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
При визначені виду і розміру стягнення враховую характер вчиненого правопорушення, особистість правопорушника, ступінь його вини, майновий стан і обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність.
З урахуванням викладеного вважаю за необхідне накласти на правопорушника адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави з позбавлення права керування транспортними засобами.
Крім того, відповідно до ст. 4 Закону Україні «Про судовий збір», із змінами та доповненнями, стягнути з правопорушника судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
На підставі викладеного та керуючись ст. 283, 284, 299 КУпАП, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним  ОСОБА_1 у скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на правопорушника адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнути із  ОСОБА_1  на користь держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/ м. Київ/22030106, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код отримувача: (код за ЄДРПОУ): 37993783, рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір у сумі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.

Роз`яснити правопорушнику, що штраф має бути сплачений ним не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови, з наданням до суду в цей строк документа, який підтверджує його сплату. У разі несплати штрафу, постанову про його накладення буде звернуто для примусового виконання, а з порушника стягнуто подвійний розмір штрафу.
Постанову може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Соборний районний суд міста Дніпра протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Постанова набрала законної сили:

Суддя: О.А. Антонюк