П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 2а-2193/09/1570

Перша інстанція: суддя Федусик А. Г.,
повний текст судового рішення
складено 25.02.2009, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючої-судді Голуб В.А.
суддів: Єщенка В.О., Казанчук Г.П.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Громадської організації «Всеукраїнської спілки автомобілістів» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 за позовом Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» до Головного управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВИКЛАД ОБСТАВИН :

Громадська організація «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України (далі - ГУЮ в Одеській області, відповідач), в якому позивач просив:
- скасувати наказ за № 561-о/д від 20.10.2008 про відмову в реєстрації змін до Статуту ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів», які затверджені постановою 15-ї позачергової конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів від 26.09.2008;
- зобов`язати ГУЮ в Одеській області зареєструвати нову редакцію Статуту ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів», затверджену постановою 15-ї позачергової конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів від 26.09.2008.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що затверджена постановою 15-ї позачергової конференції ГО «Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів» від 26.09.2008 нова редакція Статуту із необхідними додатками була подана до Головного управління юстиції в Одеській області для здійснення його реєстрації, відповідно до вимог Закону України «Про об`єднання громадян» від 16.06.1992 №2460-ХІІ (далі - Закон №2460-ХІІ) та Положення про порядок легалізації об`єднань громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 №140.
Проте, відповідачем прийнятий наказ за №561-о/д від 20.10.2008 про відмову в реєстрації нової редакції Статуту. Вказане рішення мотивовано невідповідністю нової редакції Статуту нормам законодавства України та положенням іншого об`єднання громадян - Громадської організації «Всеукраїнська спілка автомобілістів» (далі - ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів»).
Позивач наполягав на тому, що спірний наказ є неправомірним та протиправним, оскільки нова редакція Статуту ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів», на його переконання, відповідає діючому законодавству, а невідповідність цього Статуту статутним документам іншого громадського об`єднання, яке не має ніякого відношення до ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів», не може бути підставою для відмови у реєстрації змін в статутні документи позивача.
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2009 року позов Одеської обласної організації всеукраїнської спілки автомобілістів задоволено.
Скасовано наказ Головного управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України №561-о/д від 20 жовтня 2008 року. 
Зобов`язано Головне управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України зареєструвати нову редакцію Статуту Громадської організації «Одеська обласна організація всеукраїнської спілки автомобілістів», затверджену Постановою 14-ої позачергової конференції Одеської обласної організації всеукраїнської спілки автомобілістів.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач - ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» є самостійною юридичною особою і відповідно до реєстраційних документів не підпорядкована будь-яким іншим громадським організаціям чи юридичним особам, а відтак має право вносити змінити до свого Статуту.
Не погодившись із постановою Одеського окружного адміністративного суду Громадська організація «Всеукраїнська спілка автомобілістів» подала апеляційну скаргу у якій просила скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 року у справі № 2а-2193/09/1570 за позовом Одеської обласної організації «Всеукраїнської спілки автомобілістів» до Головного управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України про скасування наказу № 561-о/д від 20.10.2008 року, зобов`язання вчинити певні дії та ухвалити нове рішення, яким відмовити Одеській обласній організації «Всеукраїнської спілки автомобілістів» у задоволенні позовних вимог до Головного управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України в повному обсязі.
Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, апелянтом зазначено, що оскаржуване судове рішення ухвалене за неповним з`ясуванням обставин справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції. 
Зокрема апелянтом зазначено, що Всеукраїнська спілка автомобілістів створена за принципом добровільних засад та об`єднує місцеві осередки, які знаходяться майже в кожній області. Разом з тим, суд не розглядав питання можливості об`єднання місцевих осередків в спілку, у відповідності до норм ст. 10 Закону України «Про об`єднання громадян» та взагалі не надав належної уваги цьому питанню, а припустив, посилаючись на позицію ГО «ООО ВСА», що остання є самостійною організацією, а це суперечить нормам адміністративного законодавства, адже судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях.
Громадською організацією «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» поданий відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено, що Апелянтом не надано до суду жодного рішення чи будь-яких інших доказів, які б підтверджували той факт, що саме рішенням ГО «ВСА» було створено ГО «ОООА» у якості відокремленого підрозділу, діяльність якого поширюється на Одеську область, оскільки таких доказів просто не існує та не може існувати. 
Вказує, що 26 січня 1993 року, у відповідності до чинного на той час законодавства, Одеська обласна рада Всеукраїнської спілки автомобілістів був зареєстрований як самостійна юридична особа у формі місцевого об`єднання громадян Одеської області, яка не перебувала в жодній залежності з іншими організаціями. 
Крім того зазначає, що враховуючи висновки у справі № 916/2715/21, вбачається, що скасування судового рішення, яким було зобов`язано зареєструвати статут Позивача не призведе до поновлення права Апелянта, оскільки наразі законною є Статут Позивача в редакції від 2021 року, а редакція статуту 2008 року вже давно є нечинною. Іншими словами, дана обставина вкотре підтверджує той факт, що Громадська організація «Всеукраїнська спілка автомобілістів» в рамках даної справи не є третьою особою, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції наразі ніяк не може порушувати права Апелянта з огляду на все, що зазначено вище в даному відзиві.
Дніпровське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України у відзиві на апеляційну скаргу зазначило, що позиція міжрегіонального управління відносно предмету спору викладена у відзиві на апеляційну скаргу на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009, який міститься у матеріалах справи.
Одеське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України, як правонаступник, відзив на позов не надало.
Рух справи:
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2021 поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 року у справі № 2а-2193/09/1570.
П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 09.03.2022 апеляційну скаргу ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» задовольнив частково, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 скасував, а провадження у справі закрив.
Верховний Суд постановою від 22.11.2022 скасував постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.03.2022 та направив справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2023 суд визнав неповажними причини пропуску ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» строку на апеляційне оскарження постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009, а апеляційну скаргу на підставі частини четвертої статті 123 КАС України залишив без розгляду.
Верховний Суд постановою від 20.10.2023 скасував ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2023, а справу направив для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
17.11.2023 П`ятий апеляційний адміністративний суд, вирішуючи питання поважності причин пропуску строку ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» на апеляційне оскарження, постановив ухвалу, якою поновив заявнику строк на апеляційне оскарження постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009.
П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 14.12.2023 постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 скасував, а провадження у справі закрив. Позивачу роз`яснив право на звернення з позовом до суду в порядку господарського судочинства.
Постановою Верховного Суду від 13.03.2024 постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2023 скасовано, а матеріали апеляційного та касаційного провадження у справі № 2а-2193/09/1570 направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 30.07.2025 відновив втрачене судове провадження у цій справі в частині, що підтверджується документами, сформованими в 12-му томі та належним чином засвідченої копії постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 у справі № 2а-2193/09/1570.
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції від 25.02.2009, Громадська організація «Всеукраїнська спілка автомобілістів» подала апеляційну скаргу.
П`ятий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 22.10.2025 поновив Громадській організації «Всеукраїнська спілка автомобілістів» строк на апеляційне оскарження постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 та відкрив апеляційне провадження.
П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 19.11.2025 постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 скасував, провадження у справі за позовом Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» до Головного управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії закрив.
Роз`яснив позивачеві право на звернення з позовом до суду в порядку господарського судочинства.
П`ятий апеляційний адміністративний суд додатковою постановою від 02.04.2026 здійснив поворот виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 у справі № 2а-2193/09/1570.
Зобов`язав Головне управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України (правонаступник - Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) скасувати реєстраційні дії, проведені на підставі постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 у справі № 2а-2193/09/1570 і всіх наступних реєстраційних дій щодо Громадської організації «Одеська обласна організація автомобілістів» (код ЄДРПОУ: 05508766).
Постановою Верховного Суду від 13.05.2026 відмовив у задоволенні заяви Громадської організації «Всеукраїнська спілка автомобілістів» про закриття касаційного провадження. Касаційну скаргу Громадської організації «Одеська обласна організація автомобілістів» задовольнив частково. Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2025 скасував. Справу № 2а-2193/09/1570 направив для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. Додаткову постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.04.2026 скасував
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2026, для розгляду зазначеної адміністративної справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Градовського Ю.М., суддів Казанчук Г.П., Єщенко О.В.
Ухвалою суду від 25.05.2026 заяву про самовідвід головуючого-судді Градовського Ю.М. у розгляді справи за № 2а-2193/09/1570 задоволено, справу передано на новий розподіл в порядку, встановленому ч. 1 ст. 31 КАС України.
За інформацією протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2026 головуючим суддею визначено Голуб В.А.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2026 року залишено без руху апеляційну скаргу Громадської організації «Всеукраїнська спілка автомобілістів» та наданий апелянту строк для усунення недоліків його апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення її без руху, запропоновано апелянту подати клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження із зазначенням об`єктивних, підтверджених доказами обставин, які перешкоджали ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» дізнатись про підстави державної реєстрації статутних документів ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» у редакції від 2008 року та, відповідно, про існування спірної постанови суду першої інстанції, прийнятої у цій справі.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2026 року задоволено клопотання Громадської організації «Всеукраїнська спілка автомобілістів» про поновлення строку на апеляційне оскарження. Поновлено Громадській організації «Всеукраїнська спілка автомобілістів» строк на апеляційне оскарження постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2009 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Громадської організації «Всеукраїнська спілка автомобілістів» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2009 року по справі за адміністративним позовом Громадської організації "Одеська обласна організація всеукраїнської спілки автомобілістів" до Головного управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2026 року клопотання Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про заміну відповідача у справі № 2а-2193/09/1570 задоволено. Замінено відповідача у справі - Головне управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України на його правонаступника - Одеське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України (ЄДРПОУ 45862901). У задоволенні клопотання Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2009 року у справі № 2а-2193/09/1570 - відмовити.
Відповідно до вимог статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд, -

УСТАНОВИВ:

Судом першої інстанції з`ясовано та підтверджено під час апеляційного розгляду, що Постановою Ради Міністрів Української РСР від 26.09.1990 № 290 вирішено зареєструвати Статут Української республіканської спілки автомобілістів, затверджений з`їздом Української спілки автомобілістів 08.12.1989.
У подальшому було змінено назву організації на Всеукраїнська спілка автомобілістів та затверджено Статут у новій редакції.
28.12.1992 постановою президії Центральної ради Всеукраїнської спілки автомобілістів № 34 затверджено Статут Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів.
18.07.1995 Центральною радою Всеукраїнської спілки автомобілістів затверджено зміни до вказаного Статуту, зареєстровані у встановленому законодавством порядку.
Аналіз положень статуту ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» в редакції від 1995 свідчить про таке.
Згідно пункту 1.1. ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» є структурним підрозділом ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів», яка об`єднує на добровільній основі громадян - власників автомобілів і мотоциклів, саморобних конструкторів і реставраторів старовинних засобів, а також інших громадян - любителів автомототехніки (в оригіналі текст відображено російською мовою).
За пунктом 1.2. обласна організація Спілки здійснює свою діяльність у відповідності до Конституції України, діючого законодавства, Статуту Всеукраїнської спілки автомобілістів і даного статуту, діє на підставі добровільності, рівноправності членів Спілки автомобілістів, самоокупності, гласності і законності.
Пунктом 1.3. Статуту ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» встановлено, що структурні підрозділи у своїй діяльності керуються своїми Статутами і Положеннями, які не суперечать Статутам Всеукраїнської і обласної організації Спілки і реєструються у встановленому законом порядку, після їх затвердження президією обласної організації ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів».
Статут Одеської обласної організації після затвердження президією Центральної ради «Всеукраїнська спілка автомобілістів» реєструється в Управлінні юстиції Одеської області.
Відповідно до пункту 6.4. згаданого Статуту всі будинки, будівлі, обладнання, транспортні засоби, оборотний капітал, цінні папери та інше майно, що знаходиться на балансі обласної організації Спілки, являється власністю ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів». Обласна організація Спілки користується вказаним майном на правах повного господарського відання.
Право власності ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» реалізує її вищий статутний орган - з`їзд. Всі питання, пов`язані з реалізацією права власності на майно, що знаходиться на балансі обласної організації Спілки, вирішуються ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів».
Розділом VII Статуту ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» визначено, що зміни і доповнення до цього Статуту, має право вносити конференція обласної організації Спілки, з наступним затвердженням Центральною радою.
У 2000 році зареєстровано нову редакцію Статуту ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів».
За оновленою редакцією пункт 1.3. унормовував, що діяльність Спілки поширюється на територію всієї України.
Структурні осередки Спілки мають статус юридичної особи, у своїй діяльності керуються своїми статутами, які не суперечать статуту Спілки і реєструються в установленому порядку, після їх затвердження президією Центральної ради. Вони несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах коштів і майна, що знаходяться в їхньому господарському віданні.
За пунктами 7.4., 7.6, 7.8 оновленого Статуту кожен член спілки не має права власності на долю майна спілки. Власником майна є Спілка у цілому.
Організація Автономної республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські організації, створені спілкою госпрозрахункові установи та підприємства використовують майно спілки, що знаходиться у їхньому господарському віданні, на правах оперативного управління.
Управління майном здійснює президія Центральної ради.
Майно, яке знаходиться в господарському віданні організації Автономної республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських організацій, створених Спілкою госпрозрахункових установ і підприємств, не може бути вилучено президією Центральної ради без згоди керівних органів організації Автономної республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських організацій.
На утримання апарату Центральної ради Спілки, а також для проведення централізованих заходів, місцеві організації та підприємства Спілки відраховують у розпорядження Центральної ради Спілки кошти в порядку і розмірах, встановлених Центральною радою.
21.11.2000 постановою президії Центральної ради ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» затверджено Статут ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» у новій редакції.
16.05.2001 постановою Центральної ради ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» затверджено Статут ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів».
За змістом указаних Статутів у новій редакції незмінними залишилися положення, що ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» є місцевим осередком ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» та вона діє, в тому числі відповідно до Статуту ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» і зміни в Статут реєструються після їх затвердження президією Центральної ради.
Також у попередній редакції залишилися положення, що власністю ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» є будівлі і споруди, обладнання, транспортні засоби, цінні папери та інше майно, придбане на власні кошти чи на інших підставах, які не заборонені законом для виконання статутних завдань, а також, що від імені Спілки управління майном здійснює президія Центральної ради. Зазначено, що майно, яке знаходиться в господарському віданні обласної організації спілки, створених Спілкою госпрозрахункових установ і підприємств, не може бути вилучено президією Центральної ради без згоди керівних органів обласної організації Спілки.
31.05.2007 IX з`їздом ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» затверджено статут у новій редакції.
Будь-яких змін щодо відносин з місцевими осередками та щодо розпорядження та управлінням майном, що здійснює президія Центральної ради ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» не відбулося.
Постановою 15-ї позачергової конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів від 26.09.2008 було прийнято рішення про затвердження Статуту Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» у новій редакції (т. 12 а.с.113-126).
При цьому, слід звернути увагу про відсутність в матеріалах справи, інформації про затвердження вказаної редакцію Статуту Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» з`їздом чи іншим органом ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів».
Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» звернулась із заявою про вчинення реєстраційних дії щодо внесення змін до його Статуту.
Головне управління юстиції в Одеській області наказом №561-о/д від 20.10.2008 відмовило позивачу в реєстрації змін до статутних документів Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, про що позивача було повідомлено письмово ( надалі – спірний наказ, т. 12 а.с. 84 - 88).
Отже, законність та правомірність винесення спірного наказу є предметом спору, переданого на вирішення адміністративного суду.
21.10.2008 року у листі Головного управління юстиції в Одеській області повідомило позивача, що підставою для відмови у проведенні реєстрації нової редакції Статуту позивача є невідповідність його положень як нормам законодавства України - Закону України "Про об`єднання громадян", так і положенням статуту іншого об`єднання громадян - Громадського об`єднання «Всеукраїнської спілки автомобілістів».
Передусім колегія суддів звертає увагу, що як доводи апеляційної скарги, так і відзив на позов фактично виокремлюють спірним питання наявність правових підстав у Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» вносити зміни до свого Статуту без затвердження чи погодження Громадським об`єднанням «Всеукраїнської спілки автомобілістів».
Водночас, перед тим як надати відповіді на окреслені учасниками справи питання, колегія суддів зазначає наступне.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців» у редакції чинній станом на день винесення спірного наказу, 2008 рік.
Згідно визначення, наведеного у ст. 1 Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців» державний реєстратор - посадова особа, яка відповідно до цього закону від імені держави здійснює державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.
Відповідно ст. 2 Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців» відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, регулюються Конституцією України (254к/96-ВР), цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.
У ст.6 Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців» визначено, що державний реєстратор на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, зокрема, проводить державну реєстрацію змін до установчих документів юридичних осіб та державну реєстрацію зміни імені або місця проживання фізичних осіб – підприємців.
Статтею 29 Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців» визначена процедура внесення змін до установчих документів, зокрема, і визначений перелік документів, необхідний для вчинення таких дій.
Так, ч.1 ст.29 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців» визначено, що для проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридична особа повинна подати (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) такі документи: 
заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи; 
примірник оригіналу або нотаріально посвідчену копію рішення про внесення змін до установчих документів; 
оригінали установчих документів юридичної особи з відміткою про їх державну реєстрацію або документ, що підтверджує внесення плати за публікацію у спеціалізованому друкованому засобі масової інформації повідомлення про втрату оригіналів установчих документів; 
два примірники змін до установчих документів юридичної особи у вигляді окремих додатків або два примірники установчих документів у новій редакції; 
документ, що підтверджує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації змін до установчих документів.
Відповідно до ч.1 ст. 30 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців» державний реєстратор відмовляє у проведенні державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи за наявності підстав, встановлених частиною першої статті 27 цього Закону.
Як свідчать матеріали справи, позивачем були подані усі документи, перелік, який наведений у ст. 29 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців», проте, наказом ГУ юстиції в Одеській області від 21 жовтня 2008 року № 561-а/д «Про відмову в реєстрацію змін до статутних документів Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів» відмовлено в реєстрації змін до статутних документів, а пунктом 2 цього наказу наказано начальнику відділу реєстрації нормативно-правових актів та об`єднань громадян правової освіти Мидляру В.Є. роз`яснити керівнику Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів право оскаржити рішення про відмову в реєстрації змін до статутних документів до окружного адміністративного суду відповідно до законодавства.
Досліджуючи зміст спірного наказу, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань», розгляд документів та прийняття рішень (про реєстрацію, зупинення або відмову) віднесено до персональних повноважень державного реєстратора. Отже, підписання такого наказу начальником управління може бути розцінена як втручанням діяльність реєстратора та порушенням процедури, що, на думку колегії суддів, є самостійною підставою для скасування цієї відмови в судовому або адміністративному порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з приписами Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань», виключними повноваженнями щодо прийняття рішення про відмову у державній реєстрації наділений саме державний реєстратор як одноособовий суб`єкт владних повноважень.
Відповідно до пункту 2 Положення про порядок легалізації об`єднань громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 № 140, легалізація місцевих (обласних) об`єднань громадян здійснюється головними управліннями юстиції в областях, на відміну від всеукраїнських та міжнародних об`єднань, легалізацію яких здійснює безпосередньо центральний апарат Міністерства юстиції України.
Станом на дату видання Наказу процедуру підготовки та оформлення таких рішень регулював наказ Міністерства юстиції України від 07.12.2006 № 92/5 «Про затвердження Порядку підготовки та оформлення рішень щодо легалізації об`єднань громадян та інших громадських формувань» (зареєстровано в Мін`юсті 07.12.2006 за № 1287/13161). 
Цей наказ втратив чинність лише 22.07.2011, тобто він діяв на момент видання спірного наказу і підлягав обов`язковому застосуванню.
Згідно п.8 наказу Міністерства юстиції України від 07.12.2006 № 92/5 «Про затвердження Порядку підготовки та оформлення рішень щодо легалізації об`єднань громадян та інших громадських формувань» рішення, зазначені у пункті 7 Порядку, приймаються залежно від результатів правової експертизи в межах установленого строку виключно на підставах, встановлених законами, а також прийнятими на їх виконання актами Кабінету Міністрів України та наказами Мін`юсту, а в разі реєстрації (погодження або взяття до відома) змін до установчих документів також на підставі статуту відповідної організації. Такі рішення оформляються наказами, до яких додається висновок про легалізацію або висновок про відмову у легалізації (додаток 1), висновок про реєстрацію змін (погодження або взяття до відома) до статутних документів або про відмову в реєстрації (погодженні або взятті до відома) змін до статутних документів (додаток 2), висновок про скасування запису про реєстрацію (легалізацію) об`єднання громадян (додаток 3), висновок щодо взяття до відома інформації про зміну керівних органів об`єднання громадян (додаток 4). Висновок є невід`ємною частиною наказу.
Пунктом 10 наказу Міністерства юстиції України від 07.12.2006 № 92/5 «Про затвердження Порядку підготовки та оформлення рішень щодо легалізації об`єднань громадян та інших громадських формувань» Висновок у головних управліннях юстиції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі підписується виконавцем, погоджується начальником структурного підрозділу, який виконує функції легалізації об`єднань громадян, і затверджується заступником начальника Головного управління.
Відповідно до п. 12 наказу Міністерства юстиції України від 07.12.2006 № 92/5 «Про затвердження Порядку підготовки та оформлення рішень щодо легалізації об`єднань громадян та інших громадських формувань» наказ готується на підставі правових висновків і підписується Міністром юстиції, керівником відповідного територіального управління юстиції.
Аналіз зазначеного Порядку встановлює чіткий розподіл повноважень: правовий висновок готує виконавець, погоджує його начальник структурного підрозділу, який виконує функції легалізації об`єднань громадян, і затверджує заступник начальника Головного управління юстиції. Водночас сам наказ підписується виключно Міністром юстиції або керівником відповідного територіального управління юстиції — тобто начальником (керівником) Головного управління юстиції в цілому, а не начальником окремого структурного підрозділу всередині нього.
Оскаржуваний Наказ підписаний начальником управління, повноваження якого за наведеним Порядком обмежувалися лише погодженням проєкту правового висновку. Прийняття остаточного рішення та підписання наказу не належало до компетенції цієї особи.
Видання акта індивідуальної дії особою, яка не мала на це повноважень згідно з чинним на відповідну дату порядком, є самостійним і достатнім порушенням вимоги частини другої статті 19 Конституції України та пункту 1 частини другої статті 2 КАС України ("на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України"), яке тягне протиправність Наказу незалежно від його змісту.
Оскаржуваний наказ (відмова) прийнято та підписано начальником управління, який не є суб`єктом державної реєстрації та не володіє відповідним процесуальним статусом. 
На вказані обставини не було звернуто увагу судом першої інстанції.
Крім того, колегія суддів наголошує, що позивачем при зверненні до суду були сформовані позовні вимоги виключно щодо законності спірного наказу.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду розглянув справу № 909/234/18, в якій акцентував увагу на відмінностях між поняттями «предмет спору» та «предмет позову». Зокрема, ВС зазначив, що предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за правовідносин, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.
Отже, предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, з якою особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів та стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, що опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів (такі висновки Верховного Суду викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19).
Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.
Предметом же спору є об`єкт спірних правовідносини, матеріально-правовий об`єкт тощо, з приводу якого виник правовий конфлікт (спір) між позивачем і відповідачем.
Повертаючись до матеріалів даної справи, колегія суддів зауважує, що саме законність винесення наказу Головного управління юстиції в Одеській області від 20.10.2008 року є предметом позову.
Колегія суддів, здійснивши перевірку матеріально правової бази, що регулювала спірні відносини зазначає, що окремої затвердженої форми (бланка) наказу Мін`юсту про внесення змін до статуту чи відмову в цьому не існувало. 
Спірні правовідносини були врегульовані Постановою Кабінету Міністрів України №140 від 26.02.1993 року «Про затвердження Положення про порядок легалізації об`єднань громадян» (надалі – Положення).
Пунктом 12 Постанови Кабінету Міністрів України №140 від 26.02.1993 року визначалось, що для реєстрації змін, що вносяться до статутних документів об`єднання громадян, до реєструючого органу подаються: 
1) заява про реєстрацію зазначених змін, підписана уповноваженим представником; 
2) протокол з`їзду (конференції) або загальних зборів з рішенням про внесення змін до статуту (положення); 
3) статут (положення) в двох примірниках з унесеними змінами; 
4) оригінали свідоцтва про реєстрацію об`єднання громадян та його статуту (положення). 
У разі внесення до статутних документів змін, що пов`язані із зміною місцезнаходження об`єднання громадян, додатково подаються документи, які підтверджують місцезнаходження такого об`єднання. 
За результатами розгляду заяви про реєстрацію змін приймається у термін, передбачений для розгляду заяви про реєстрацію об`єднання громадян, рішення про реєстрацію змін з виконанням відповідної позначки на титульному аркуші статуту (положення) або про відмову в їх реєстрації. 
У разі зміни назви, місцезнаходження вищого статутного органу, мети об`єднання громадян реєструючий орган видає нове свідоцтво про реєстрацію такого об`єднання. 
Про зміну своєї назви об`єднання громадян зобов`язане після реєстрації змін опублікувати відповідне оголошення в засобах масової інформації.
Тобто, аналізуючи зміст вказаної постанови, колегія суддів дійшла висновку, що Положення лише визначало матеріальну підставу відмови, якщо статутні документи суперечать законодавству України.
Досліджуючи зміст спірного наказу, колегія суддів зазначає, що останній містить лише констатацію про відмову в реєстрації змін до статутних документів Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів без наведення причин, що слугували такій відмові.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією ( 254к/96-ВР ) та законами України; 
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 
4) безсторонньо (неупереджено); 
5) добросовісно; 
6) розсудливо; 
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, колегія суддів зауважує, що рішення суб`єкта владних повноважень, яким є спірний наказ від 20 жовтня 2008 року, має відповідати критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 КАС України.
У постанові ВС від 11.09.2023 у справі № 420/14943/21 суд визнав рішення ДАБІ протиправним, оскільки воно не містило конкретних підстав відмови (не вказано пункт Порядку і які саме документи відсутні). Вказаною постановою ВС сформульовано критерії обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень:
1. логічність і структурованість викладення мотивів;
2. зв`язок мотивів із конкретними нормами права;
3. правова оцінка фактичних обставин справи;
4. відповідність висновків фактичним обставинам;
5. відсутність немотивованих висновків.
У Постанові ВП ВС від 11.04.2024 по справі № 990/154/23 вказано, що суд не вправі змінювати підстави застосування правових наслідків, визначених рішенням суб`єкта владних повноважень і зазначених у такому рішенні, навіть якщо такі підстави фактично мають місце. 
Спірний наказ від 20.10.2008 року, як індивідуальний акт суб`єкта владних повноважень має відповідати вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України — обґрунтованість, тобто врахування всіх обставин, що мають значення. 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (наприклад, рішення у справі "Suominen v. Finland", заява № 37801/97, пункт 36) орган влади зобов`язаний обґрунтувати свою діяльність, наводячи причини для своїх рішень.
З урахуванням цього Верховний Суд в постанові від 11.09.2023 року у справі № 420/14943/21 зробив висновок, що критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є: 1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; 2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять правову основу такого рішення; 3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення; 4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи; 5) відсутність немотивованих висновків та висновків, які не ґрунтуються на нормах права.
Тобто у цій справі ВС виснував, що рішення суб`єкта владних повноважень без конкретного посилання на норму/пункт, яким саме документ не відповідає, не є обґрунтованим.
Повертаючись до спірного наказу, він датований 20 жовтня 2008 року і підписаний начальником управління А.Ю.Сєдовим, а лист складений 21 жовтня 2008 року та підписаний іншою посадовою особою – першим заступником начальника управління С.В. Мартиненко. Лист від 21.10.2008 року, надісланий після видання Наказу, не усуває його дефекту .
Лист від 21.10.2008 року має самостійне процесуальне значення лише як доказ того, що на момент прийняття спірного наказу жодного обґрунтування не існувало — інакше воно було б викладено безпосередньо в наказі, а не в окремому документі, складеному через день, іншою посадовою особою. Правомірність рішення суб`єкта владних повноважень оцінюється станом на момент його прийняття, а не за поясненнями, сформульованими згодом: протилежний підхід знецінював би саму вимогу обґрунтованості, встановлену частиною третьою статті 2 КАС України, перетворюючи її на формальність, яку завжди можна усунути заднім числом.
Колегія суддів не надає правову оцінку змісту листа Головного управління юстиції в Одеській області від 21.10.2028 року № 06-8278, оскільки цей лист не є предметом позову, складений іншою посадовою особою та пізніше ніж прийнятий спірний наказ, проте вказаних обставин не було досліджено судом першої інстанції, а навпаки, суд першої інстанції фактично надав правову оцінку як підставу для прийняття спірного наказу, листу від 21.10.2008 року. При цьому, позовних вимог щодо протиправності листа від 21 жовтня 2008 року, при зверненні до суду не було заявлено.
Колегія суддів зазначає, що мотиви відмови внесення змін до статутних документів мають/повинні міститися в самому наказі, а не у листі чи відзиві на позов. 
За висновком, викладеним у постанові ВП ВС від 11.04.2024 по справі № 990/154/23, підстави застосування правових наслідків мають бути зазначені саме в рішенні, а суд (і тим більше сам відповідач заднім числом) не вправі підміняти чи доповнювати ці підстави. Лист це окремий документ, він не входить до мотивувальної частини наказу.
Правомірність наказу суб`єкта владних повноважень оцінюється на момент його прийняття, а не за поясненнями, сформульованими згодом — інакше будь-яке немотивоване рішення можна було б "домотивувати" постфактум, що знецінює саму вимогу обґрунтованості.
Обов`язок мотивувати рішення суб`єктом владних повноважень випливає не з внутрішнього регламенту Головного управління юстиції в Одеській області, а з норм Кодексу адміністративного судочинства України.
Вимога "обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення" міститься в ч. 2 ст. 2 КАС України.
Верховний Суд у постанові від 18.08.2021 року у справі № 160/4944/19 зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. 
Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 01.07.2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
У постанові від 20.08.2019 року у справі № 2540/3009/18 Верховний Суд зазначив, що прозорість адміністративних процедур є ефективним запобіжником державному свавіллю. Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови прийняття обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.
Отже, підсумовуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що відсутність мотивування у спірному наказі, а також винесення його не державним реєстратором, а начальником управління є підставою для скасування наказу ГУ юстиції в Одеській області від 20 жовтня 2008 року №561-о/д як протиправного.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про скасування наказу Головного управління юстиції в Одеській області, проте не з мотивів, викладених судом першої інстанції, оскільки такі стосувались не спірного наказу, а саме листа від 21 жовтня 2008 року. Суд першої інстанції взагалі не звернув увагу на відсутність жодної мотивації в спірному наказі.
Щодо обрання способу усунення порушеного права, колегія суддів зазначає про передчасність висновку суду першої інстанції про зобов`язання зареєструвати нову редакцію Статуту Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів», з огляду на відсутність у спірному наказі мотивів через які відмовлено у внесенні змін до Статуту та які можливо було перевірити на предмет законності. 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (Постанови Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18).
Застосування будь-якого способу захисту права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципу верховенства права.
Не викликає сумнівів той факт, що застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту є як ефективними, так і такими, що відповідатимуть його змісту та системі права.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що належним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів про реєстрацію нової редакції Статуту Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів.
Враховуючи зазначене, апеляційний суд зазначає, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. При цьому, колегія суддів не надає правову оцінку доводам сторін та апелянта щодо наявності права на внесення змін до статуту ГУ «Одеська обласна організація Всеукраїнська спілка автомобілістів», оскільки такий правовий аналіз є передчасним, з огляду на відсутність таких підстав в оскаржуваному наказі.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним критеріям.
Враховуючи наведене, у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду та прийняття постанови про часткове задоволення позовних вимог.
У відзиві на позов від 07.07.2026 року ГУ «Одеська обласна організації Всеукраїнська спілки автомобілістів» зазначено, що скасування рішення суду у цій справі, не призведе до поновлення права Апелянта, оскільки наразі законною є Статут Позивача в редакції від 2021 року, а редакція статуту 2008 року вже давно є нечинною.
Згідно з ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до положень ст. 380 КАС України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2011 року у справі №13-рп/2011 вказано, що поворот виконання рішення - це процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.
Також, колегія суддів звертає увагу, що в рішенні Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 наголошено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини).
Отже, поворот виконання рішення можливий у будь-якому випадку, незалежно від того, в якому порядку (апеляційному, касаційному чи за нововиявленими обставинами) скасовано судове рішення.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.
Визначальним під час розгляду заяви про поворот виконання судового рішення є з`ясування порушення скасованим судовим рішенням права сторін, чи виконано рішення суду, що призвело до порушення прав, які потребують відновлення у судовому порядку. При повороті виконання рішення вчиняються дії, які покликані повернути стан речей до виконання рішення суду.
Аналіз наведених правових норм вказує на те, що однією з підстав для здійснення повороту виконання судового рішення є скасування судом вищої інстанції (у даному випадку П`ятим апеляційним адміністративним судом) судового рішення суду попередньої інстанції (у даному випадку рішення Одеського окружного адміністративного суду). 
За результатом апеляційного перегляду, колегією суддів встановлено протиправність оскаржуваного наказу, водночас позовні вимоги про зобов`язання вчинити дії щодо внесення змін до статуту не підлягають задоволенню, як передчасні.
Матеріали справи містять інформацію, що на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 року у справі № 2а-2193/09/1570 Головним управлінням юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України наказом № 174-о/д від 27.03.2009 року, зареєстровано зміни до статуту ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» в редакції від 2008 року, які в свою чергу, згодом призвели до низки реєстраційних дій щодо Громадської організації «Одеська обласна організація автомобілістів» у зв`язку зі зміною статусу особи.
Тобто, у даному випадку наслідком прийнятого цього судового рішення є скасування рішення суду першої інстанції щодо зобов`язання реєстрації змін до статуту ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» в редакції від 2008 року, що потягло поновлення реєстрації статуту Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» в редакції від 2001 року, тобто задоволено позовні вимоги у меншому розмірі.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що у межах справи що розглядається, а також відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 252 КАС України існують підстави для зобов`язання Одеське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України (як правонаступника) скасувати реєстраційні дії, проведені на підставі постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 року у справі № 2а-2193/09/1570 і всіх наступних реєстраційних дій щодо Громадської організації «Одеська обласна організація автомобілістів» (Код ЄДРПОУ: 05508766).
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Громадської організації «Всеукраїнська спілка автомобілістів задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2009 року у справі 2-а-2193/09/1570 скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» до Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ за № 561-о/д від 20.10.2008 про відмову в реєстрації змін до Статуту ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів», які затверджені постановою 15-ї позачергової конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів від 26.09.2008.
Зобов`язати Одеське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України повторно розглянути заяву ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» про реєстрацію нової редакцію Статуту ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів», затвердженого постановою 15-ї позачергової конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів від 26.09.2008 та прийняти відповідне рішення.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Здійснити поворот виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 року у справі № 2а-2193/09/1570.
Зобов`язати Одеське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України скасувати реєстраційні дії, проведені на підставі постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 року у справі № 2а-2193/09/1570.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач | | В.А. Голуб
Судді | | О.В. Єщенко   Г.П. Казанчук