ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

22 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/1248/26	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),
суддів: Чепурнова Д.В., Кальника В.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2026 року 
у адміністративній справі № 340/1248/26 за позовом Головного управління ДПС у Кіровоградській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, - 
ВСТАНОВИВ:

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2026 року задоволено адміністративний позов Головного управління ДПС у Кіровоградській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Компаніївської територіальної громади податковий борг по орендній платі з фізичних осіб в сумі 49653,05 грн.
Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку відповідачем по справі з підстав його необгрунтованості та прийняття судом без урахування усіх фактичних обставин справи, а також з грубим порушенням норм матеріального права, у зв`язку з чим просить скасувати рішення суду у цій справі та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні вимог позивача. 
На підтвердження вимог апеляційної скарги, відповідач вказує на передчасність заявлених ГУ ДПС у Кіровоградської області у цій справі до суду вимог про стягнення неузгодженої суми податкового боргу, оскільки строк оскарження не отриманої ним податкової вимоги не пройшов, а ним самим наразі заявлено клопотання про поновлення строку на оскарження податкових повідомлень-рішень.
Також відповідач вважає, що судом першої інстанції у даній справі не було враховано обов`язкові обставини, що підлягають встановленню у цій категорії справи, зокрема, не перевірено факт того, що належним платником земельного податку з дати державної реєстрації речового права 26.07.2024 року, у відповідності до положень п. 269.1.2 та п. 269.1 ст. 269 ПКУ є фермерське господарство “ОМІ” як землекористувач земельної ділянки на умовах оренди, який як сумлінний платник податків виконало зобов`язання, сплативши орендну плату за земельні ділянки за вказаний період, а саме 2025 рік, що підтверджується податковою декларацією ФГ “ОМІ” з плати за землю за 2025 рік, декларація єдиного податку за 2025 рік з квитанціями №2 про прийняття, з яких вбачається нарахування відповідної плати за землю за вказані земельні ділянки (кадастровий номер 3522880900:02:000:0323; 3522880900:02:000:0331), та відповідно свідчить про те, що податкове зобов`язання з орендної плати за спірні земельні ділянки погашено в повному обсязі особою, на яку законом і договором покладено обов`язок його сплати, а тому вказаний позивачем податковий борг фактично відсутній.
Стосовно того, що він не є платником визначеного податковим органом податку, відповідач звертає увагу на те, що земельні ділянки з кадастровим номером 3522880900:02:000:0323 та 3522880900:02:000:0331 згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку перебувають на праві суборенди землі з 26.07.2024 року у Фермерського господарства “ОМІ” і відповідно, у вказаний у ППР №21690-2408-1128-UA35040190000012514 та ППР №21690-2408-1128- UA35040190000012514 періоди, а саме за 2025 рік, зазначені контролюючим органом земельні ділянки не перебували у володінні та користуванні ОСОБА_1 тому він (відповідач) не мав статусу платника податків з орендної плати фізичних осіб (код платежу 18010900), оскільки відповідні земельні ділянки не були об`єктом оподаткування саме для нього. 
Посилаючись на положення п.6.1 ст.6, п.7.1. ст.7, п.22.1 ст.22, пп.265.1.3 п.265.1 ст. 265, п.269.1 ст.269, пп.270.1.1. пп.270.1.2. п.270.1. ст.270, ст.285, п.286.1. п.286.2. п.286.5. ст.286 Податкового кодексу України відповідач звертає увагу апеляційного суду на те, що нарахування фізичним особам сум земельного податку з підстав, визначених підпунктами в, г, д пункту 286.1 цієї статті, проводиться контролюючими органами виключно у разі надання зазначених даних такими фізичними особами, а у разі переходу права власності на земельну ділянку або права на земельну частку (пай) від одного власника - фізичної особи до іншого
протягом календарного року контролюючий орган надсилає (вручає) податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності, і якщо такий перехід відбувся після 1 липня поточного року, контролюючий орган надсилає (вручає) попередньому власнику нове податкове повідомлення-рішення, а попереднє податкове повідомленнярішення вважається скасованим (відкликаним). 
За наведених норм, відповідач аналізуючи положення п.58.1. та п.58.2. ст.58 Податкового кодексу України і п.1 та п.2 розділу 2 Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 № 1204 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 року за № 124/28254 вказує, що якщо платником земельного податку виступають фізичні особи то саме на контролюючий орган покладаються обов`язки:
1) встановити на підставі даних ДЗК/ДРРП/інформації отриманої від ЦОВВ, що реалізують політики у сфері земельних відносин та ДРРП наявність правової підстави для нарахування земельного податку фізичній особі (стаття 286 пункт 286.1 ПК України) і підтвердити у фізичної особи права, яке утворює об`єкт оподаткування (стаття 22 пункт 22.1, стаття 270 пункт 270.1 ПК України); 2) нарахувати фізичній особі за місцезнаходження земельної ділянки земельний податок, здійснивши детальний розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку (статті 286 пункт 286.5 ПК України); 3) прийняти ППР, яке за формою та змістом узгоджується із приписами статті 58 ПК України, форою «Ф» Додатку 1 до Порядку № 1204, яке надіслати в порядку встановленому статтею 42 (стаття 286 пункт 286.5, стаття 58 пункти 58.1 та 58.2, стаття 42 ПК України; пункт 2 розділу 2 Порядку № 1204, Додаток 1 Порядку № 1204), з урахуванням державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі, то податковим органом та суом першої інстанції мало б бути враховано, що згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельні ділянку, земельні ділянки, що є об`єктами оподаткування відповідно до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень перебувають у користуванні Фермерського господарства “ОМІ” на правах суборенди, про що 26.07.2024 здійснено державну реєстрації речового права.
Крім того, наголошуючи на тому, що право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором, форма і порядок реєстрації якого встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідач при застосуванні норм земельного та податкового законодавства до спірних правовідносин податковий орган зобов`язаний був враховувати, що. податкове зобов`язання з плати за землю може бути належним чином визначено лише за умови індивідуальної ідентифікації об`єкта оподаткування (земельної ділянки) та правової підстави володіння/користування конкретним платником (п.270.1, п. 22.1 ПК України), а для цілей такого визначення контролюючий орган зобов`язаний спиратися на передбачені законом джерела: відомості Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав (а також інформацію, отриману від відповідних центральних органів виконавчої влади) п. 286.1 ПК України. В даному випадку, всупереч вимогам законодавства, відповідач визначив податкове зобов`язання за позивачем, проігнорувавши факт державної реєстрації речового права суборенди земельної ділянки, 26.07.2024 року згідно відомостей у Державному реєстрі речових прав. Натомість, розивач помилково визначив саме ОСОБА_1 як платника податків за вказані земельні ділянки. Крім того, відповідач вважає, що нарахування земельного податку фізичній особі здійснюється за місцезнаходженням ділянки з одночасним направленням ППР разом із детальним розрахунком суми податку (п.286.5, ст.58, ст.42 ПК України), а детальний розрахунок має містити, зокрема (але не виключно), кадастровий номер, площу, ставку та пільгу саме ці дані забезпечують можливість перевірити правильність нарахування, але у цій ситуації ППР від 03.04.2025 (№21690-2408-1128- UA35040190000012514 та №21691-2408-2128-11A35040190000012514) не містять посилання на кадастровий номер земельних ділянок задля можливості перевірки правильності ідентифікації об`єкта оподаткування. Хоча, відсутність номера не нівелює право, але покладає на контролюючий орган обов`язок підтвердити ідентифікацію об`єкта і наявність права саме з передбачених законом джерел (п. 286.1 ПК України). До того ж, на переконання відповідача, у податкових правовідносинах формальні дефекти не є самодостатньою підставою для скасування рішення, якщо вони не вплинули і не могли вплинути на правильність визначення суми зобов`язання, а тому відсутність кадастрового номера лише у тексті ППР не зумовлює автоматичного визнання його протиправним за умови, що разом із ППР надіслано детальний розрахунок, який містить кадастровий номер та інші істотні реквізити (п. 286.5 ПК України), а нарахування підтверджене даними, здобутими відповідно до п. 286.1 ПК України. Водночас, оскільки позивачем не було долучено детальний розрахунок до оскаржуваних ППР, а натомість, контролюючий орган надав лише Детальний розрахунок суми податкового боргу до податкової вимоги від 28.07.2025 №0008870-1303-1128, яку він (відповідач) не отримував, а позивачем не надано жодних доказів належного її надсилання (квитанції поштового відправлення, трек-номер, рекомендоване повідомлення відсутні), підсумовуючи вищевикладене відповідач спираючись на положення п.4 ч.1 та п.2 ст. 317 КАС України вважає рішення суду першої інстанції таким, що підлягає скасуванню в апеляційному порядку.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин та правильність їх юридичної оцінки і застосування до них норм матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволені вимог апеляційної скарги відповідача, виходячи з нижченаведеного.
За результатом дослідження поданих до матеріалів справи письмових доказів судом першої інстанції встановлено, що відповідно до даних інтегрованої картки платника податку з оренди фізичних осіб станом на 27.02.2026 за ОСОБА_1 рахується податковий борг по орендній платі з фізичних осіб у сумі 49653,05 грн. (а.с.10), який виник на підставі податкових повідомлень-рішень (форма 'Ф'): №21690-2408-1128-UA35040190000012514 від 03.04.2025 на суму 24997,94 грн. за податковий період 2025 (а.с.9); та №21691-2408-1128-UA35040190000012514 від 03.04.2025 на суму 24655,11 грн. за податковий період 2025 (а.с.9), і доказів погашення вказаного податкового боргу суду не надано, як і не надано доказів оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень.
При вирішенні спору щодо стягнення з відповідача податкового боргу суд першої інстанції правильно виходив з того, що порядок визначення суми податкових зобов`язань та погашення податкового боргу платників податків регулюється Податковим кодексом України, і на підставі аналізу положень: п.15.1. ст.15, пп.16.1.4. п.16.1. ст.16, п.38.1. і п.38.2. ст.38, п.285.1. і п.285.2. ст.285, п.286.5. ст.286, п.287.1.і п.287.2. та п.287.5. ст.287, п.288.1. п.288.4. п.288.7. ст.288 Податкового кодексу України, обговорюючи твердження відповідача про відсутність податкового боргу, оскільки податкове зобов`язання з орендної плати за земельні ділянки погашено в повному обсязі особою, на яку законом і договором покладено обов`язок його сплати, судом правильно було враховано, що згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права власником земельних ділянок з кадастровими номерами 3522880900:02:000:0323 та 3522880900:02:000:0331 є Виноградівська сільська рада, яким передано право оренди вказаних земельних ділянок ОСОБА_1 (відповідачу), яким в свою чергу 26.07.2024 передано ці земельні ділянки ФГ «ОМІ» на підставі договору суборенди.
Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області були оформлені та направлені за адресою відповідача податкові повідомлення-рішення: №21690-2408-1128- UA35040190000012514 від 03.04.2025 на суму 24997,94 грн. та №21691-2408-1128-UA35040190000012514 від 03.04.2025 на суму 24655,11 грн. (а.с.9), отримані відповідачем 17.05.2025, і доказів оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень в адміністративному та/чи судовому порядку відповідачем суду не надано, а тому відповідно до пункту 56.17 статті 56 Кодексу дані суми є узгодженими.
Факт узгодження грошового зобов`язання створює для платника податків обов`язок сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк, відповідно, аналізуючи зміст пп.14.1.39, 14.1.175 п.14.1 ст.14, абз.1 п.59.1. і п.59.5. ст.59 Податкового кодексу України, а також з огляду на те, що на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення надсилалася податкова вимога форми “Ф” № 0008870-1303-1128 від 28.07.2025 на суму 49653,05 грн., яка була отримана ОСОБА_1 31.07.2025 (а.с.7-8), яка також не оскаржувалася відповідачем та відкликалася податковим органом – суд першої інстанції дійшов у цій справі цілком обгрунтованого висновку про те, що наявність податковий борг відповідача по орендній платі з фізичних осіб у загальній сумі 49653,05 грн повністю є підтвердженим, і доказів сплати чи часткового погашення заборгованості зазначеної суми податкового боргу відповідачем суду не надано, а тому доводи відповідача щодо припинення користування спірною земельною ділянкою внаслідок передачі її в суборенду та сплати орендних платежів суборендарем не можуть братися до уваги у цій справі як підставу для відмови у задоволені вимог податкового органу, оскільки виходять за межі предмета доказування в цій справі та не спростовують вимоги позивача у цій справі.
При цьому, суд першої інстанції правильно зауважив, що у спорах за позовом контролюючого органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягають, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, а саме факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) податкового повідомлення-рішення, яким контролюючим органом визначене грошове зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, зокрема і самостійно визначеного платником податку, протягом строків, визначених законодавством, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу та інше.
За наведених вище обставин та посилаючись на відсутність в межах розгляду даної справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань, що визначені (нараховані) платнику податковим повідомленням рішенням, правомірність та правильність яких має здійснюватися судом у провадженні саме за позовом платника податків про оскарження дій контролюючого органу з нарахування пені, або у межах справи про стягнення податкового боргу, де заявлено зустрічний позов, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 15.06.2023 по справі №160/13436/22, від 04.02.2020 у справі №817/4186/13-а, від 21.08.2019 у справі №2340/4023/18, від 05.03.2020 у справі №804/8630/16, від 12.07.2022 у справі №160/7345/20 - суд першої інстанції цілком обґрунтовано наголосив, що відповідач не вважаючи себе платником орендної плати за спірний період вправі був оскаржити податкові повідомлення-рішення №21690-2408-1128-UA35040190000012514 від 03.04.2025 та №21691-2408-1128-UA35040190000012514 від 03.04.2025 у адміністративному, чи судовому порядку, у тому числі, і у спосіб подання зустрічного позову, що у спірному випадку так і не відбулося.
Оскільки податковий закон встановлює чіткий механізм адміністрування орендної плати з фізичних осіб: або особа оскаржує виставлене йому контролюючим органом податкове повідомлення-рішення, коли з ним не погоджується, або сплачує суму орендної плати, розраховану контролюючим органом, і такий встановлений податковий законом порядок спрямований на чітке забезпечення принципу визначеності в спірних правовідносинах, а іншого законодавець не передбачає, суд першої інстанції спираючись на положення ч.1 ст.77 КАС України та виходячи з приписів п.87.11 ст.87 і пунктів 95.1, 95.2, 95.3 ст.95 ПК України дійшов цілком законного висновку у цій справі про доведеність в ході судового розгляду справи розміру податкового боргу відповідача в сумі 49653,05 грн. та про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача у цій справі і про стягнення з ОСОБА_1 суми податкової заборгованості, виниклої на підставі винесених податкових повідомлень-рішень: №21690-2408-1128-UA35040190000012514 від 03.04.2025 на суму 24997,94 грн. та №21691-2408-1128-UA35040190000012514 від 03.04.2025 на суму 24655,11 грн., які у визначеному законом порядку не оскаржувалися та не скасовувалися.
Отже, підсумовуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 315, 316, 319, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2026 року у адміністративній справі № 340/1248/26 – залишити без змін.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова 

суддя Д.В. Чепурнов 

суддя В.В. Кальник