ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2026 | м. Дніпро | Справа № 904/7039/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Синельникової К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Классик", м. Дніпро 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Виробників фрикційних матеріалів", м. Дніпро 
про витребування нерухомого майна та скасування запису в державному реєстрі 

Представники:
від позивача: Волошина К.Ю., ордер, адвокат;
від відповідача: Шашло Д.С., ордер, адвокат.

СУТЬ СПОРУ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Классик" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить суд:
- витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Виробників фрикційних матеріалів" об`єкту нерухомого майна – будівлі та споруди, розташовані за адресою: вул. Висоцького, 3, Амур-Нижньодніпровський район, м. Дніпро, що складаються з: літ.А-1-будівля вартової No1, літ.а-1-прибудова, літ.а-ґанок, літ.а1-ґанок, загальною площею 11,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1474285412101, номер запису про право власності: 30953039;
- витребування шляхом скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна, реєстраційний номер: 1474286712101, із подальшим закриттям відповідного розділу в реєстрі.
Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 17.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; призначено підготовче засідання на 20.01.2026. 

У підготовче засідання 20.01.2026 відповідач явку повноважного представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою суду від 20.01.2026 відкладено підготовче засідання на 03.02.2026.

03.02.2026 підготовче засідання не відбулося, у зв`язку з плановим аварійним відключеннями світла, які встановлені графіком відключення (офіційний сайт ДТЕК, черга 5.1).
Акт №09/26 від 03.02.2026 долучений до матеріалів справи. 

Ухвалою суду від 03.02.2026 підготовче засідання відкладено на 26.02.2026.

26.02.2026 позивачем подано клопотання про закриття підготовчого провадження та відкладення судового засідання. 

У підготовче засідання 26.02.2026 відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, будучи повідомлений належним чином. 

Ухвалою суду від 26.02.2026 закрито підготовче провадження. Справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 19.03.2026.

У судове засідання 19.03.2026 відповідач явку повноважного представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив.

У судовому засіданні 19.03.2026 представник позивача не заперечував щодо початку розгляду справи по суті за відсутності представника відповідача. 

Ухвалою суду від 19.03.2026 судове засідання відкладено на 14.04.2026.

У судовому засіданні 14.04.2026 представником відповідача заявлено клопотання про відкладення розгляду справи та надання можливості ознайомитися представнику з матеріалами справи. 
У судовому засіданні оголошено перерву до 21.04.2026. 

20.04.2026 від відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву та клопотання про поновлення відповідачу строку для подання відзиву.

У відзиві на позов відповідач вказує на те, що спірний об`єкт нерухомості, право власності на яке зареєстроване за Товариством з обмеженою відповідальністю Торгівельний дім «Виробників фрикційних матеріалів» не може входити до предмету позову щодо витребування майна з чужого незаконного володіння у даній справі, оскільки позивач в силу вимог ст.ст. 331, 334 ЦК України не є та не був власником спірного об`єкту нерухомості.
Відповідач звертає увагу суду на те, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на час укладення угоди щодо спірного майна, відомостей про права інших осіб на нього або їх обтяжень, що дало підстави вважати відповідача, який добросовісно покладався на ці відомості, тобто не знав і не міг знати про існування таких прав чи обтяжень, такими, що набули право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.
Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю Торгівельний дім «Виробників фрикційних матеріалів» вважає себе добросовісним набувачем спірного об`єкту нерухомого майна, оскільки здійснило реєстрацію права власності в законний спосіб та в порядку п.п. 2 п. 48 Постанови КМУ від 25.12.2015 року №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який передбачає, що для державної реєстрації права власності у зв`язку з передачею майна у власність юридичної особи як внесок (внесення майна до статутного (складеного) капіталу (статутного фонду), вступні, членські та цільові внески членів кооперативу тощо) подається акт приймання-передачі майна або інший документ, що підтверджує факт передачі такого майна, підписаний власником (співвласниками) та особою, що діє від імені відповідної юридичної особи.
Справжність підписів на документах, передбачених підпунктами 2 та 4 цього пункту, засвідчується відповідно до Закону України «Про нотаріат», що в даному випадку було дотримано.
Крім того, відповідач вказує на те, що з огляду на докази, додані до позовної заяви, Товариство з обмеженою відповідальністю «Классик» не довело наявності усіх зазначених елементів для віндикації спірного майна. Так, в матеріалах справи відсутні свідоцтво про право власності, технічний паспорт, які б підтверджували право власності позивача на спірні об`єкти нерухомого майна. Вказане право не підтверджено й листом начальника виробничого відділу КП «ДМБТІ» ДМР Усманова С. від 24.10.2023 року Вих. № 11181.

Намагаючись витребувати від добросовісного набувача належне йому нерухоме майно позивач також посилається на недійсність ряду правочинів, які були здійсненні в подальшому з об`єктами, розташованими за адресою: м. Дніпро, вул. Висоцького, 3, з цього приводу відповідач зазначає наступне.
По-перше, відповідач звертає увагу на те, що в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на порушення прав Нарзієвої Єлизавети, яка 15.11.2023 року звернулася до ТОВ «КЛАССИК» з вимогою щодо застосування наслідків недійсності правочину щодо договору купівлі-продажу 7/100 частин будівель та споруд від 01.06.2017 року, укладеного між ТОВ «КЛАССИК» та нею, посвідченою приватним нотаріусом ДМНО Щетіловою О.В., реєстровий № 4675, та договору поділу об`єкта нерухомого майна від 31.01.20218 року, шляхом відшкодування їй грошових коштів. Нікчемність правочинів обґрунтовують, зокрема, актом обстеження Фізичної особи-підприємця Позднякова Ю.В., від 01.11.2023 року, згідно якого здійснити технічну інвентаризацію належного Нарзієвій Є. об`єкту нерухомого майна не виявилось можливим, оскільки він не існує та його місцезнаходження встановити неможливо. У зв`язку з цим позивач вважає, що при укладанні договору поділу нерухомого майна від 31.01.2018 року мало місце введення в оману одного із співвласників об`єкта нерухомого майна – Нарзієвої Єлизавети шляхом виділення неіснуючої частини – літ. Ж1-навісу площею 296,2 кв.м.
Однак, відповідно до положень статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З викладених норм права вбачається, що кожна сторона сама обирає стратегію захисту своїх прав, а суд розглядає справи тільки в межах заявлених сторонами вимог та наданих ними доказів.
В той же час незрозуміло чому саме ТОВ «Классик» звернулося до суду через порушення прав Нарзієвої Єлизавети, посилаючись на недійсність правочинів, укладених з останньою, а не особисто дана особа, яка вважає, що при укладанні договору купівлі-продажу 7/100 частин будівель та споруд від 01.06.2017 року та договору поділу нерухомого майна від 31.01.2018 року мало місце введення її в оману. При цьому, сама претензія Нарзієвої Єлизавети від 15.11.2023 року, на яку посилається позивач, в матеріалах справи відсутня, що взагалі викликає сумнів у порушенні її прав та інтересів.
По-друге, посилання позивача на те, що договір купівлі-продажу від 01.06.2017 року, укладений між ТОВ «Классик» та фізичними особами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , договір про поділ нерухомого майна у натурі від 31.01.2018 року, укладений між ТОВ «Классик» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_5 , реєстровий № 667 є нікчемними, оскільки за вказаними договорами не була здійснена оплата, учасники ТОВ «Классик» не надавали будь-яку згоду на проведення вказаних правочинів, оскільки відсутній відповідний протокол, є безпідставними з огляду на наступне.
Так, до позовної заяви додано копії: договору купівлі-продажу 7/100 частин будівель та споруд від 01.06.2017 року, укладеного між ТОВ «КЛАССИК» та ОСОБА_4 , посвідченою приватним нотаріусом ДМНО Щетіловою О.В., реєстровий № 4675, договору купівлі-продажу 8/100 частин будівель та споруд від 01.06.2017 року, укладеного між ТОВ «КЛАССИК» та ОСОБА_1 , посвідченою приватним нотаріусом ДМНО Щетіловою О.В., реєстровий № 4672, договору купівлі-продажу 66/100 частин будівель та споруд від 01.06.2017 року, укладеного між ТОВ «КЛАССИК» та ОСОБА_3 , посвідченою приватним нотаріусом ДМНО Щетіловою О.В., реєстровий № 4668, договору купівлі-продажу 18/100 частин будівель та споруд від 01.06.2017 року, укладеного між ТОВ «КЛАССИК» та ОСОБА_2 , посвідченою приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_5 .
Згідно змісту вказаних договорів, а саме розділу 2 Ціна та порядок розрахунків, продаж описаних у договорах частин нерухомого майна вчинено за суми, які продавець одержав від покупця в повному обсязі до підписання цього договору та продавець своїм підписом під цим договором підтвердив проведення зі сторони покупця повного розрахунку. Зазначена ціна відповідає волевиявленню сторін, є остаточною і змінам після укладання цього договору не підлягає.
З огляду на те, що вказані договори не містять конкретних умов щодо порядку проведення розрахунку, а кожна із сторін своїм підписом підтвердила зміст договору, в тому числі й проведення оплати за придбану частину нерухомого майна, що посвідчено нотаріально, свідчить про відсутність підстав стверджувати, що ТОВ «Классик» не отримало відповідну оплату, а посилання на лист Головного управління статистики Дніпропетровської області від 07.11.2023 року № 02-06/2176-23, згідно якого ТОВ «Классик» у фінансовій звітності за 2017 рік не відобразило вказаний дохід, не є належним доказом в спростування вказаних обставин, оскільки відповідальність щодо належного ведення статистичної звітності покладається саме та Товариство.
Також, відповідач звертає увагу суду на те, що вказані договори підписано сторонами у присутності нотаріуса, встановлено дієздатність осіб, які підписали договори, та правоздатність ТОВ «КЛАССИК», повноваження його представника перевірено нотаріусом, а тому твердження позивача щодо не надання згоди товариством на проведення вказаних правочинів не відповідають дійсності.
Крім цього, в спростування посилань позивача стосовно того, що учасники ТОВ «Классик» не надавали будь-яку згоду на проведення вказаних правочинів, відповідач додає до відзиву копію протоколу № 3 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Классик», код ЄДРПОУ: 23373850, від 04 травня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Куликовим С.В., реєстровий № 586, 587, згідно якого було ухвалено, в тому числі: обрати та затвердити на посаду керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Классик» ОСОБА_6 з 04 травня 2017 року; доручити обраному на посаду керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Классик» ОСОБА_6 продавати або відчужувати у будь-який спосіб майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Классик», для чого йому надається право підписувати та укладати угоди, договори купівлі-продажу щодо відчуження майна без доручення.
Відповідач зауважує, що саме ця особа діяла від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Классик» при укладанні договору купівлі-продажу від 01.06.2017 року між ТОВ «Классик» та фізичними особами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та договору про поділ нерухомого майна у натурі від 31.01.2018 року між ТОВ «Классик» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Щетіловою О.В., реєстровий № 667.

Крім цього, 09.10.2024 року ТОВ «Классик» через систему «Електронний суд» звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра з позовом до ТОВ «ТД «Виробників фрикційних матеріалів», ТОВ «Експохім», ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , про витребування майна із чужого незаконного володіння, згідно якого просили витребувати майно із чужого незаконного володіння, а саме від:
- ОСОБА_2 об`єкт нерухомого майна – будівлю гаражу, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 712,7 кв.м., що складається з: будівля гаражу Літ. И, мостіння І, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1474292112101, номер запису про право власності: 24621626;
- Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Виробників фрикційних матеріалів», код ЄДРПОУ 32350566 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Классик», код ЄДРПОУ 23373850 об`єкт нерухомого майна – будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 334,0 кв.м., що складається з: літ. Ж - навіс, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1474290012101, номер запису про право власності: 44041161;
- Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Виробників фрикційних матеріалів», код ЄДРПОУ 32350566; ОСОБА_7 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; ОСОБА_8 , РНОКПП: НОМЕР_2 ; 28/100 – ОСОБА_9 , РНОКПП: НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛАССИК», код ЄДРПОУ 23373850, об`єкт нерухомого майна – будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з: літ.Б-1-будівля вартовоії №2, загальною площею 22,8 кв.м, літ.В - будівля гаражу (незав.) загальною площею 36,9 кв.м, літ.Е - навіс загальною площею 721 кв.м, літ.Е1 - навіс загальною площею 558,2 кв.м, літ.Г - вбиральня загальною площею 1 кв.м, літ.Д - сарай (тимч.) загальною площею 24,6 кв.м, літ.З - сервісний пункт (тимч.) загальною площею 60 кв.м, літ.К - навіс загальною площею 692,2 кв.м, літ.Л - навіс загальною площею 398,3 кв.м, літ.М - навіс загальною площею 136,1 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1474288512101, номер запису про право власності: 44040684;
- Товариства з обмеженою відповідальністю «Експохім», код ЄДРПОУ 33771521, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Классик», код ЄДРПОУ 23373850, об`єкт нерухомого майна – будівлі та споруди, розташовані за адресою: вул. Висоцького 3, Амур-Нижньодніпровський район, м. Дніпро, що складаються з: літ.А-1 - будівля вартової №1, літ.а-1 - прибудова, літ. а - ганок, літ.а1 - ґанок, загальною площею 11,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1474285412101, номер запису про право власності: 30953039.
Підстави позову та його нормативне обґрунтування майже ідентичне з позовом, поданим до Господарського суду Дніпропетровської області.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2025 року у задоволенні позову ТОВ «Классик» до ТОВ «ТД «Виробників фрикційних матеріалів», ТОВ «Експохім», ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , про витребування майна із чужого незаконного володіння – відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Вказане рішення постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 березня 2026 року залишено без змін.
Враховуючи вищенаведене, відповідач вважає, що позивачем не доведено наявність підстав для застосування в даному випадку статей 387 і 388 ЦК України про витребування спірного майна від відповідача, оскільки майно вибуло від позивача за його власною волею, на законних підставах. Саме діючий на час укладання 01 червня 2017 року договору купівлі-продажу 99/100 частин майна – автостоянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , директор ТОВ «Классик» Білявський А.А. мав відповідні права діяти від імені ТОВ, в тому числі і в даних правовідносинах, що підтверджується протоколом загальних зборів ТОВ «КЛАССИК» від 04.05.2017р., перевірено нотаріусом і в суді не оскаржувалось. Подальші угоди пов`язані із спірним нерухомим майном, які позивач вважає фіктивними та незаконними, були предметом дослідження судами, за результатами яких порушень не встановлено.
Крім того, відповідач вказує на те, що позивачем не доведено та не надано суду належних доказів на підтвердження того, що ТОВ «Классик» з поважних причин пропущено строк звернення до суду з даним позовом, а тому відсутні підстави для поновлення строку для звернення до суду з даним позовом.

21.04.2026 позивачем через систему "Електронний суд" подано заяву про повернення до підготовчого провадження. Заява обґрунтована необхідністю надання позивачу строку для подання відповіді на відзив на позовну заяву.

У судовому засіданні 21.04.2026 представник відповідача підтримав клопотання позивача про повернення до підготовчого провадження. 

Ухвалою суду від 21.04.2026 призначено повторно підготовче провадження на 07.05.2026.

07.05.2026 від позивача надійшло до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовче засідання 07.05.2026 позивач не з`явився, не надав відповіді на відзив на позовну заяву та докази в обґрунтування. 

Ухвалою суду від 07.05.2026 підготовче засідання відкладено на 19.05.2026.

19.05.2026 від позивача надійшла до суду відповідь на відзив та клопотання про витребування доказів в яких просить: 
1. Витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельний дім “Виробників фрикційних матеріалів”: оригінал протоколу №3 загальних зборів учасників ТОВ “КЛАССИК” від 04 травня 2017 року, копію якого відповідач долучив до відзиву на позовну заяву.
2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю “Торгівельний дім “Виробників фрикційних матеріалів”: надати письмові пояснення щодо джерела походження копії протоколу №3 загальних зборів учасників ТОВ “КЛАССИК” від 04 травня 2017 року, зокрема зазначити, від кого, коли та за яких обставин відповідач отримав відповідну копію;
3. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю “Торгівельний дім “Виробників фрикційних матеріалів” повідомити суд, у кого перебуває оригінал протоколу №3 загальних зборів учасників ТОВ “КЛАССИК” від 04 травня 2017 року, якщо такий оригінал відсутній у відповідача.
4. Витребувати у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Куликова Сергія В`ячеславовича належним чином засвідчені копії матеріалів нотаріального провадження щодо засвідчення справжності підписів на протоколі №3 загальних зборів учасників ТОВ “КЛАССИК” від 04 травня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №586, 587, зокрема копії документів, на підставі яких встановлювалися особи підписантів, копії записів у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, а також інші документи, що стали підставою для вчинення відповідної нотаріальної дії.
У разі ненадання відповідачем оригіналу протоколу №3 загальних зборів учасників ТОВ “КЛАССИК” від 04 травня 2017 року — вирішити питання про неприйняття долученої відповідачем копії такого протоколу як доказу, оскільки позивач ставить під сумнів її відповідність оригіналу, а її якість не дозволяє здійснити належну перевірку документа.

У відповіді на відзив позивач зазначає про те, що відзив відповідача побудований переважно на формальному посиланні на державну реєстрацію права власності за відповідачем та на копію протоколу №3 загальних зборів учасників ТОВ «КЛАССИК» від 04.05.2017 року. 
Водночас такі посилання самі по собі не доводять ані законності первісного вибуття майна з володіння ТОВ «КЛАССИК», ані реальності оплати за договорами купівлі-продажу від 01.06.2017 року, ані добросовісності подальших набувачів, ані відповідності поданої відповідачем копії протоколу його оригіналу.
Більше того, сам відповідач у відзиві фактично підтверджує складний ланцюг переходу права власності на спірні об`єкти: від ТОВ «КЛАССИК» до фізичних осіб за договорами купівлі-продажу від 01.06.2017 року, подальший поділ майна 31.01.2018 року, перехід до Істерн Трайдінг Лімассол, далі до ТОВ «Експохім», а згодом – до відповідача на підставі актів приймання-передачі.
Тобто відповідач не заперечує похідний характер свого права, а тому правомірність його набуття прямо залежить від законності всього попереднього ланцюга вибуття майна, починаючи з договорів купівлі-продажу від 01.06.2017 року та договору поділу від 31.01.2018 року.
Позивач зазначає про те, що ТОВ «КЛАССИК» є правонаступником первісного власника майнового комплексу, з якого в подальшому були сформовані окремі об`єкти нерухомого майна.
Подальше присвоєння окремих реєстраційних номерів не свідчить про виникнення нового майна, незалежного від первісного об`єкта. Як вбачається з матеріалів справи та фактично визнається самим відповідачем у відзиві, об`єкти з новими реєстраційними номерами, зокрема об`єкт № 1474285412101, були сформовані саме внаслідок договору поділу нерухомого майна від 31.01.2018 року, який, у свою чергу, є похідним від договорів купівлі-продажу від 01.06.2017 року.
Таким чином, на думку позивача, спірний об`єкт не є новим самостійним майном, яке ніколи не належало позивачу, а є частиною первісного майнового комплексу ТОВ «КЛАССИК», виділеною внаслідок подальших правочинів та реєстраційних дій. Саме законність такого вибуття і є предметом судового дослідження у цій справі.
Посилання відповідача на те, що право власності наразі зареєстровано за ним, також не спростовує права позивача на віндикаційний захист. Державна реєстрація речового права підтверджує наявність запису в реєстрі, однак не усуває необхідності перевірки правових підстав набуття такого права. Реєстраційний запис не може легалізувати майно, яке вибуло з володіння власника без належної правової підстави, та не позбавляє первісного власника права вимагати його витребування відповідно до статей 387, 388 Цивільного кодексу України.
Інше тлумачення фактично означало б, що незаконне відчуження майна можна легалізувати шляхом його поділу, присвоєння нових реєстраційних номерів і подальшої передачі іншій особі. Такий підхід суперечить суті віндикаційного позову, оскільки реєстраційна зміна характеристик об`єкта не припиняє права власника на захист і не усуває питання про законність первісного вибуття майна.
Отже, доводи відповідача про те, що ТОВ «КЛАССИК» не є належним суб`єктом віндикаційної вимоги, є необґрунтованими та підлягають відхиленню.
На думку позивача, між позицією відповідача та наявними у справі доказами існує істотна суперечність. Відповідач стверджує, що повноваження директора були належно підтверджені протоколом №3, однак матеріали, на які посилається позивач, свідчать, що оригінал відповідного протоколу при посвідченні договорів купівлі-продажу нотаріусу не надавався.
За таких умов суд не може вважати доведеним факт належного волевиявлення ТОВ «КЛАССИК» на відчуження спірного майна без витребування та безпосереднього дослідження оригіналу протоколу №3 від 04.05.2017 року, а також відповідних матеріалів нотаріальної справи.
Позивач зазначає про те, що посилання відповідача на те, що у договорах міститься формулювання про проведення розрахунків до їх підписання, не спростовує позицію позивача, оскільки суд має оцінювати докази у їх сукупності, а не ізольовано брати до уваги лише формальне положення договору. Відзив відповідача не містить належних доказів реального руху коштів на користь ТОВ «КЛАССИК» за відчуження 99/100 частин майнового комплексу.
Крім того, нотаріальне посвідчення договорів не спростовує і того, що у матеріалах справи наявні обставини, які ставлять під сумнів належність перевірки повноважень директора саме на відчуження спірного майна. Позивач у позовній заяві зазначав, що за результатами ознайомлення з матеріалами нотаріальної справи було встановлено відсутність протоколу загальних зборів учасників ТОВ «КЛАССИК» щодо прийняття рішення про надання згоди на відчуження відповідних об`єктів нерухомого майна.
За таких обставин довід відповідача про те, що нотаріус перевірив повноваження представника ТОВ «КЛАССИК», не може бути прийнятий судом як достатній доказ належного волевиявлення товариства. Навпаки, ці обставини зумовлюють необхідність безпосереднього дослідження матеріалів нотаріальної справи та оригіналів документів, на підставі яких посвідчувалися договори.
Позивач вважає, що доводи відповідача про оплатність договорів купівлі-продажу від 01.06.2017 року є недоведеними. Відзив не містить належних і допустимих доказів фактичного розрахунку з ТОВ «КЛАССИК» за відчуження частин майнового комплексу, а тому відповідні заперечення відповідача підлягають відхиленню.
Крім того, позивач наголошує на тому, що доводи відповідача про його добросовісність як набувача є недоведеними, передчасними та такими, що не можуть бути прийняті судом без дослідження всього ланцюга переходу права власності, правової природи актів приймання-передачі, підстав корпоративної передачі майна та обставин, які мали викликати у відповідача обґрунтований сумнів щодо правомірності набуття спірного майна.
Посилання на обставини, пов`язані з Нарзієвою Єлизаветою, є не захистом її прав у цій справі, а доказовим підтвердженням того, що поділ майна мав ознаки штучності, а сформовані внаслідок нього об`єкти потребують судової перевірки з огляду на їх походження, правову природу та фактичне існування.
Позивач вважає, що доводи відповідача про наявність державної реєстрації права власності за ТОВ «Торгівельний дім «Виробників фрикційних матеріалів» не спростовують позовних вимог. Реєстрація є лише юридичним фактом внесення відомостей до Державного реєстру, але не доводить автоматично законність підстав набуття права, добросовісність набувача та неможливість витребування майна у судовому порядку.
Також, доводи відповідача про недоведеність елементів віндикаційної вимоги є формальними, вибірковими та такими, що не відповідають вимогам статей 73, 74, 76, 77, 79, 86 Господарського процесуального кодексу України. Позивач надав суду сукупність доказів, які підлягають оцінці у взаємному зв`язку та підтверджують підстави заявленого речово-правового способу захисту.
Позивач звертає увагу суду на те, що Відповідач фактично намагається підмінити встановлення преюдиційних обставин загальним посиланням на те, що певні спори щодо майна вже існували.
Проте таке посилання не доводить, що саме у попередніх справах суди досліджували правомірність набуття відповідачем спірного майна за актами приймання-передачі 2023 року, дійсність і правову природу такого набуття, обставини формування об`єкта з реєстраційним номером 1474286712101, а також підстави для витребування майна саме у цій справі.
Крім того, на думку позивача, заявлена вимога щодо скасування запису в Державному реєстрі речових прав та закриття відповідного розділу є належною, пов`язаною з основним способом захисту та спрямованою на повне відновлення порушеного права позивача. Заперечення відповідача у цій частині є необґрунтованими та підлягають відхиленню.
Також, позивач зазначає про те, що підстави для застосування наслідків спливу позовної давності у цій справі відсутні.

У підготовче засідання 19.05.2026 позивач явку повноважного представника не забезпечив, будучи повідомленим належним чином.
Крім того, позивачем подано відповідь на відзив та клопотання про витребування доказів у день судового засідання. Документів на підтвердження причини неявки у засідання представник позивача не надав. 
У підготовчому засіданні 19.05.2026 представник відповідача заявив про необхідність ознайомлення з відповіддю на відзив та клопотанням позивача; не заперечував щодо продовження строку підготовчого провадження на 30 днів. 

Ухвалою суду від 19.05.2026 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів. Відкладено підготовче засідання на 07.07.2026.

19.06.2026 від відповідача надійшли до суду додаткові пояснення по справі. 

07.07.2026 позивачем подано до суду додаткові пояснення по справі.

У підготовчому засіданні 07.07.2026 оголошувалася перерва до 14.07.2026.

У підготовчому засіданні 14.07.2026 представник позивача просив задовольнити клопотання про витребування доказів. 
Представник відповідача заперечував проти задоволення даного клопотання позивача. 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, судом відхилено клопотання позивача про витребування доказів. 

У засіданні 14.07.2026 представники сторін не заперечували щодо закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті. 

Ухвалою суду від 14.07.2026 закрито підготовче провадження. Справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 13.08.2026.

У судовому засіданні, що відбулося 13.08.2026 оголошувалась перерва до 25.08.2026.

У судовому засіданні 25.08.2026 представник позивача підтримали позовні вимоги, просив задовольнити їх в повному обсязі, представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, просив в позові відмовити в повному обсязі.
В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено скорочене рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, - 

ВСТАНОВИВ:
Предметом доказування у справі є наявність/відсутність підстав для витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Виробників фрикційних матеріалів" об`єкту нерухомого майна – будівлі та споруди, розташовані за адресою: вул. Висоцького, 3, Амур-Нижньодніпровський район, м. Дніпро, що складаються з: літ.А-1-будівля вартової No1, літ.а-1-прибудова, літ. а-ґанок, літ.а1-ґанок, загальною площею 11,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1474285412101, номер запису про право власності: 30953039; для витребування шляхом скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна, реєстраційний номер: 1474286712101, із подальшим закриттям відповідного розділу в реєстрі.

Звертаючись з даним позовом, позивач вказує на те, що рішенням третейського суду від 29.10.2009 року та виконавчого листа, виданого 11.11.2009 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська було визнано за приватним виробничо-комерційним підприємством «Классик» право власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Висоцького, 3 – без акту введення в експлуатацію.
15.02.2010 року постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду за наслідками розгляду позову приватного виробничо-комерційним підприємством «Классик» до КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» зобов`язано останнього зареєструвати за позивачем право власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Висоцького, 3 – без акту введення в експлуатацію на підставі рішення третейського районного суду від 29.10.2009 року та виконавчого листа Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.11.2009 року.
Вказане право власності було зареєстровано за приватним виробничо-комерційним підприємством «Классик» 16.06.2010 року.
26.06.2013 року приватне виробничо-комерційне підприємство «Классик» реорганізовано у Товариство з обмеженою відповідальністю «Классик».
01.06.2017 року між ТОВ «Классик» та фізичними особами було укладено наступні договори купівлі-продажу будівель та споруд за адресою: м. Дніпро, вул. Висоцького, 3:
- договір купівлі-продажу 8/100 частин будівель та споруд з ОСОБА_1 ;
- договір купівлі-продажу 18/100 частин будівель та споруд з ОСОБА_2 ;
- договір купівлі-продажу 66/100 частин будівель та споруд з ОСОБА_3 ;
- договір купівлі-продажу 7/100 частин будівель та споруд з 
ОСОБА_11 подальшому, 31.01.2018 року між ТОВ «Классик» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , та ОСОБА_4 було укладено договір про поділ нерухомого майна у натурі, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В., реєстровий № 667.
Як зазначає позивач, після укладання договорів та державної реєстрації поділу об`єкта нерухомого майна по АДРЕСА_1 було утворено п`ять нових об`єктів, а саме:
1. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1474292112101- будівля гаражу, що належала ОСОБА_2 .
2. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1474290012101 – будівлі і споруди, що належали ОСОБА_1 .
3. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1474288512101 – будівлі і споруди, що належали ОСОБА_3 .
4. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1474286712101 – будівлі і споруди, що належали ОСОБА_12 .
5. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1474285412101 – будівлі і споруди, що належали ТОВ «Классик».
05.03.2019 року державним реєстратором Ковальовим С.В. Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області проведено державну реєстрацію переходу права власності на будівлі і споруди від ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_13 , ТОВ «Классик» на Істерн Трайдінг Лімассол (Кіпр) на підставі акту приймання-передачі від 04.03.2019 року № 04/03-19.
28.03.2019 року державний реєстратор Ковальов Сергій Вадимович здійснив державну реєстрацію переходу права власності від Істерн Трайдінг Лімассол (Кіпр) на Товариство з обмеженою відповідальністю «Експохім» на підставі акта приймання-передачі від 28.03.2019 року № 2415, 2416.
24.05.2023 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Карпенко Н.В. проведено державну реєстрацію переходу права власності на об`єкт нерухомості (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1474285412101), що належали Товариству з обмеженою відповідальністю «Експохім» та були передані Товариству з обмеженою відповідальністю Торгівельний дім «Виробників фрикційних матеріалів» як внесок до статутного капіталу на підставі акту приймання-передачі майна від 23 травня 2023 року, реєстровий № 228, 229.
15.11.2023 року до ТОВ «Классик» з вимогою про застосування наслідків недійсності правочину щодо Договору купівлі-продажу 7/100 і Договору поділу об`єкта нерухомого майна від 31.01.2018 року шляхом відшкодування їй грошових коштів звернулася ОСОБА_14 . На підтвердження вказаної вимоги останньою, як вказує позивач, було надано акт обстеження Фізичної особи-підприємця ОСОБА_15 від 01.11.2023 року, в якому вказано про неможливість здійснити технічну інвентаризацію об`єкту нерухомого майна – літ. Ж1-навісу, оскільки з наданих документів він не існує та його місцезнаходження встановити неможливо.
Таким чином, позивач вважає, що:
- договори купівлі-продажу частин будівель та споруд від 01.06.2017 року, укладені між ТОВ «Классик» та фізичним особами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , є фіктивними, оскільки за вказаними договорами не була здійснена оплата товариству, учасники ТОВ «Классик» не надавали свою згоду на проведення вказаних правочинів, відсутній відповідний протокол;
- договір про поділ нерухомого майна у натурі від 31.01.2018 року, укладений між ТОВ «Классик» та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В., реєстровий № 667, є недійсним, оскілки частка ОСОБА_13 , що складала 7/100 після поділу за вказаними, перестала існувати в натурі, тобто остання була введена в оману шляхом виділення їй в ході поділу неіснуючої споруди;
- нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , після його поділу переходило в подальшому не за відплатними договорами, а за актами приймання-передачі та договорами дарування, що свідчить про відсутність будь-яких ознак добросовісності у подальших набувачів майна.
Зазначені обставини і є причиною виникнення даного спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на таке.
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частина друга статті 328 ЦК України).
Відповідно до вимог ст.387 ЦК України власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння.
Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно з статтею 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (стаття 330 ЦК України).
Відповідно до частини третьої статті 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 388 ЦК України.
Отже, можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна.
Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині третій цієї ж статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках.
За змістом частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (див. пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18)).
Судові рішення, постановлені за відсутності перевірки добросовісності/недобросовісності набувача, що має важливе значення як для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і для визначення критерію пропорційності втручання у право набувача майна, не можуть вважатися такими, що відповідають нормам справедливого судового розгляду згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України.
Якщо спірне майно є об`єктом нерухомості, то для визначення добросовісності його набувача крім приписів статті 388 ЦК України слід застосовувати спеціальну норму пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19, пункти 37, 38), від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19, пункти 46.1, 46.2), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20, пункти 7.15, 7.16).

Господарським судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за Товариством з обмеженою відповідальністю Торгівельний дім «Виробників фрикційних матеріалів», код ЄДРПОУ: 32350566, зареєстровано наступне нерухоме майно:
1. Будівлі та споруди, літ.Ж-навіс загальною площею 334,0 кв.м., що розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Висоцького, будинок 3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1474290012101), право власності на які зареєстровано 16.09.2021 року приватним нотаріусом ДМНО Карпенко Наталією Вікторівною на підставі акта прийому-передачі нерухомого майна, серія та номер: реєстр № 1113,1114/НРК 571482, укладеного 15.09.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Експохім» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Виробників фрикційних матеріалів». Розмір частки 1/1.
2. Будівлі та споруди: літ.Б-1-будівля вартової №2, загальною площею 22,8 кв.м., літ. В-будівля гаражу (незав.) загальною площею 36,9 кв.м., літ. Е-навіс загальною площею 721 кв.м., літ. Е1-навіс загальною площею 558,2 кв.м., літ.Г- вбиральня загальною площею 1 кв.м., літ.Д-сарай (тимч.) загальною площею 24,6 кв.м., літ. З-сервісний пункт (тимч.) загальною площею 60 кв.м., літ. К – навіс загальною площею 692,2 кв.м., літ. Л-навіс загальною площею 398,3 кв.м., літ.М-навіс загальною площею 136,1 кв.м., що розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Висоцького, будинок 3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1474288512101), право власності на які зареєстровано 16.09.2021 року приватним нотаріусом ДМНО Карпенко Наталією Вікторівною на підставі договору про встановлення порядку володіння та користування нерухомим майном, що є спільною частковою власністю, серія та номер: реєстровий №387, Бланки НСК324614, НСК324615, виданий 23.05.2023 року приватним нотаріусом ДМНО Дажук М.В.; акта прийому-передачі нерухомого майна, серія та номер: НРК571483/реєстр № 1111, 1112, укладеного 15.09.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Експохім» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Виробників фрикційних матеріалів». Розмір частки 52/100, що складається з: літ.Е -навіс загальною площею 721 кв.м., літ. Е1-навіс загальною площею 558,2 кв.м., літ.Д-сарай (тимч.) загальною площею 24,6 кв.м., літ. З-сервісний пункт (тимч.) загальною площею 60 кв.м. В загальному користуванні: проїзд (замощення) між будівлями літ.А-1, а-1 та літ. Б-1, проїзд (замощення) між навісами літ.Ж,Ж1 та навісом літ. К.
3. Будівлі та споруди літ.Ж-1-навіс загальною площею 296,2 кв.м., що розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Висоцького, будинок 3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1474286712101), право власності на яке зареєстровано 24.05.2023 року приватним нотаріусом ДМНО Карпенко Наталією Вікторівною на підставі акта приймання-передачі, серія та номер: НСЕ475557, реєстровий № 230, 231, укладеним 23.05.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Експохім» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Виробників фрикційних матеріалів». Розмір частки 1/1.
4. Будівлі та споруди літ.А-1-будівля вартової № 1, літ.а-1-прибудова, літ.а-ганок, літ.а1-ганок, загальною площею 11,7 кв.м., що розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Висоцького, будинок 3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1474285412101), право власності на яке зареєстровано 24.05.2023 року приватним нотаріусом ДМНО Карпенко Наталією Вікторівною на підставі акта приймання-передачі, серія та номер: НСЕ475554, реєстровий № 228, 229, укладеним 23.05.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Експохім» та Товариством з обмеженою відповідальністю Торгівельний дім «Виробників фрикційних матеріалів». Розмір частки 1/1.

В свою чергу, згідно заявлених позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Классик» просить витребувати на їх користь будівлі та споруди літ.А-1-будівлю вартової № 1, літ.а-1-прибудова, літ.а-ганок, літ.а1-ганок, загальною площею 11,7 кв.м., що розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Висоцького, будинок 3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1474285412101), нібито з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельний дім «Виробників фрикційних матеріалів».
Свої позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «Классик» обґрунтовує рішенням третейського суду від 29.10.2009 року та виконавчим листом, виданим 11.11.2009 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.02.2010 року, на підставі яких 16.06.2010 року за позивачем нібито було зареєстровано право власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Висоцького, 3, та мотивує незаконність передачі спірного об`єкту нерухомого майна обравши спосіб захисту свого порушеного права у вигляді віндикаційного позову (позову про витребування майна з чужого незаконного володіння).

Підстави витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) врегульовано положеннями статей 387- 390 Цивільного кодексу України.
Так, за правилами статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Аналізуючи положення статті 387 Цивільного кодексу України слід дійти висновку, що зазначений засіб захисту права власності застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти (право власності) й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння.
Цей спосіб захисту полягає у відновленні становища, що існувало до порушення права власності, шляхом повернення майна у володіння власника (титульного володільця) із метою відновлення у власника усього комплексу його правомочностей. Витребування майна шляхом віндикації застосовується якщо між власником і володільцем майна немає зобов`язальних (договірних) відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного із власником договору.
При цьому у правовій конструкції витребування майна шляхом віндикації позивач повинен довести наявність таких обов`язкових елементів даного способу захисту права власності:
1) позивач є безсумнівним власником майна, що витребовується;
2) майно, що є предметом віндикації вибуло з володіння позивача поза його волею;
3) відсутні правові підстави для вибуття спірного майна з володіння позивача.
Обов`язок доводити наявність усіх елементів такої правової конструкції покладається саме на позивача.
Отже, звертаючись з віндикаційним позовом до суду, позивач насамперед має підтвердити своє право власності на витребувану річ або інше титульне право на річ, покликаючись на ті чи інші докази (свідоцтво про право власності, свідоцтво про право на спадщину, технічний паспорт, довіреність на розпорядження майном, договір тощо).
Зазначену правову позицію підтримала і Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05.12.2018 року (справа №522/2202/15-ц).
Також, Верховний Суд України у постанові від 02 листопада 2016 року у справі №522/10652/15-ц вказав, що витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин, а майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця стаття передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України можливості витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.
Наявність у діях власника волі на передання майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача. Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, потрібно встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема, чи вибуло це майно з володіння власника з його волі.
Тлумачення ст.330 ЦК України свідчить, що виникнення права власності в добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до ст.388 ЦК України майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване в добросовісного набувача.
Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо («Volovik v. Ukraine», №15123/03, §45, ЄСПЛ, 6.12.2007).
Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів («Brumarescu v. Romania», №28342/95, §61, ЄСПЛ, від 28.10.99).
Стаття 1 Першого протоколу до конвенції містить 3 окремі норми: перша, що виражається в 1-му реченні абз.1 та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в 2-му реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в абз.2, визнає право договірних держав серед іншого контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків утручання в право мирного володіння майном, повинні тлумачитись у світлі загального принципу, закладеного 1-ю нормою.
Перша та найбільш важлива вимога ст.1 Першого протоколу до конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу в право на мирне володіння майном повинне бути законним. Вимога щодо законності в розумінні конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля.
Конструкція, за якої добросовісний набувач утрачає майно й сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку з бездіяльністю інших осіб в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з нерухомим майном тощо.
Факт незаконного відчуження та допущення продажу майна не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача.
Відповідна правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду від 13.11.2019 року у справі №645/4220/16-ц. 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 р. у справі № 653/1096/16-ц указала, що предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, що незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.
Однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема, і тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, і який на момент подання позову не є власником цього майна, однак уважає себе таким (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 р. у справі № 522/7636/14- ц).

За змістом статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 73 ГПК України).
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)).
Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона.
Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
В постанові від 20.11.2018 року у справі № 907/50/16 ВП ВС виснувала, що за змістом частини 5 статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.
Згідно постанови КГС ВС від 11.03.2025 у справі №922/647/22 добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а може діяти, покладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей. Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар.
Для визначення добросовісності набувача об`єкта нерухомості, крім приписів статті 388 ЦК України, слід застосовувати спеціальну норму пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Господарський суд звертає увагу на те, що позивачем не надано до матеріалів справи доказів, які б підтверджували наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на час укладення угоди щодо спірного майна, відомостей про права інших осіб на нього або їх обтяжень, що дало підстави вважати відповідача, який добросовісно покладався на ці відомості, тобто не знав і не міг знати про існування таких прав чи обтяжень, такими, що набули право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.
В свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю Торгівельний дім «Виробників фрикційних матеріалів» є добросовісним набувачем спірного об`єкту нерухомого майна, оскільки здійснило реєстрацію права власності в законний спосіб та в порядку п.п. 2 п. 48 Постанови КМУ від 25.12.2015 року №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який передбачає, що для державної реєстрації права власності у зв`язку з передачею майна у власність юридичної особи як внесок (внесення майна до статутного (складеного) капіталу (статутного фонду), вступні, членські та цільові внески членів кооперативу тощо) подається акт приймання-передачі майна або інший документ, що підтверджує факт передачі такого майна, підписаний власником (співвласниками) та особою, що діє від імені відповідної юридичної особи.
Справжність підписів на документах, передбачених підпунктами 2 та 4 цього пункту, засвідчується відповідно до Закону України «Про нотаріат», що в даному випадку було дотримано.

Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.
Проте з огляду на докази, додані до позовної заяви, Товариство з обмеженою відповідальністю «Классик» не довело наявності усіх зазначених елементів для віндикації спірного майна. 
Так, в матеріалах справи відсутні свідоцтво про право власності, технічний паспорт, які б підтверджували право власності позивача на спірні об`єкти нерухомого майна. 
Вказане право не підтверджено й листом начальника виробничого відділу КП «ДМБТІ» ДМР Усманова С. від 24.10.2023 року Вих. № 11181.

Крім того, посилання позивача на те, що договір купівлі-продажу від 01.06.2017 року, укладений між ТОВ «Классик» та фізичними особами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , договір про поділ нерухомого майна у натурі від 31.01.2018 року, укладений між ТОВ «Классик» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_5 , реєстровий № 667 є нікчемними, оскільки за вказаними договорами не була здійснена оплата, учасники ТОВ «Классик» не надавали будь-яку згоду на проведення вказаних правочинів, оскільки відсутній відповідний протокол, господарським судом до уваги не приймаються з огляду на таке.
Так, до позовної заяви додано копії: договору купівлі-продажу 7/100 частин будівель та споруд від 01.06.2017 року, укладеного між ТОВ «КЛАССИК» та ОСОБА_4 , посвідченою приватним нотаріусом ДМНО Щетіловою О.В., реєстровий № 4675, договору купівлі-продажу 8/100 частин будівель та споруд від 01.06.2017 року, укладеного між ТОВ «КЛАССИК» та ОСОБА_1 , посвідченою приватним нотаріусом ДМНО Щетіловою О.В., реєстровий № 4672, договору купівлі-продажу 66/100 частин будівель та споруд від 01.06.2017 року, укладеного між ТОВ «КЛАССИК» та ОСОБА_3 , посвідченою приватним нотаріусом ДМНО Щетіловою О.В., реєстровий № 4668, договору купівлі-продажу 18/100 частин будівель та споруд від 01.06.2017 року, укладеного між ТОВ «КЛАССИК» та ОСОБА_2 , посвідченою приватним нотаріусом ДМНО Щетіловою О.В.
Згідно змісту вказаних договорів, а саме розділу 2 Ціна та порядок розрахунків, продаж описаних у договорах частин нерухомого майна вчинено за суми, які продавець одержав від покупця в повному обсязі до підписання цього договору та продавець своїм підписом під цим договором підтвердив проведення зі сторони покупця повного розрахунку. Зазначена ціна відповідає волевиявленню сторін, є остаточною і змінам після укладання цього договору не підлягає.
З огляду на те, що вказані договори не містять конкретних умов щодо порядку проведення розрахунку, а кожна із сторін своїм підписом підтвердила зміст договору, в тому числі й проведення оплати за придбану частину нерухомого майна, що посвідчено нотаріально, свідчить про відсутність підстав стверджувати, що ТОВ «Классик» не отримало відповідну оплату, а посилання на лист Головного управління статистики Дніпропетровської області від 07.11.2023 року № 02-06/2176-23, згідно якого ТОВ «Классик» у фінансовій звітності за 2017 рік не відобразило вказаний дохід, не є належним доказом в спростування вказаних обставин, оскільки відповідальність щодо належного ведення статистичної звітності покладається саме та Товариство.
Також, суд звертає увагу на те, що вказані договори підписано сторонами у присутності нотаріуса, встановлено дієздатність осіб, які підписали договори, та правоздатність ТОВ «КЛАССИК», повноваження його представника перевірено нотаріусом, а тому твердження позивача щодо не надання згоди товариством на проведення вказаних правочинів не відповідають дійсності.
Крім цього, в спростування посилань позивача стосовно того, що учасники ТОВ «Классик» не надавали будь-яку згоду на проведення вказаних правочинів, відповідачем додатно до відзиву копію протоколу № 3 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Классик», код ЄДРПОУ: 23373850, від 04 травня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Куликовим С.В., реєстровий № 586, 587, згідно якого було ухвалено, в тому числі: 
- обрати та затвердити на посаду керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Классик» ОСОБА_6 з 04 травня 2017 року;
- доручити обраному на посаду керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Классик» ОСОБА_6 продавати або відчужувати у будь-який спосіб майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Классик», для чого йому надається право підписувати та укладати угоди, договори купівлі-продажу щодо відчуження майна без доручення.
Господарський суд зауважує, що саме ОСОБА_6 діяв від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Классик» при укладанні договору купівлі-продажу від 01.06.2017 року між ТОВ «Классик» та фізичними особами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та договору про поділ нерухомого майна у натурі від 31.01.2018 року між ТОВ «Классик» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Щетіловою О.В., реєстровий № 667.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.
Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.
Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.
На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

З огляду на викладене, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Виробників фрикційних матеріалів" об`єкту нерухомого майна – будівлі та споруди, розташовані за адресою: вул. Висоцького, 3, Амур-Нижньодніпровський район, м. Дніпро, що складаються з: літ.А-1-будівля вартової No1, літ.а-1-прибудова, літ.а-ґанок, літ.а1-ґанок, загальною площею 11,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1474285412101, номер запису про право власності: 30953039, задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено наявність підстав для застосування в даному випадку статей 387 і 388 ЦК України про витребувати спірного майна від відповідача, оскільки майно вибуло від позивача за його власною волею, на законних підставах, саме діючий на час укладання 01 червня 2017 року договору купівлі-продажу 99/100 частин майна – автостоянки, розташованої за адресою: вул. Висоцького 3, м. Дніпро, директор ТОВ «Классик» Білявський А.А. мав відповідні права діяти від імені ТОВ, в тому числі і в даних правовідносинах, що підтверджується протоколом загальних зборів ТОВ «КЛАССИК» від 04.05.2017, перевірено нотаріусом і в суді не оскаржувалось. 
Крім того, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що подальші угоди пов`язані з спірним нерухомим майном, є фіктивними та незаконними.

З огляду на те, що позовні вимоги про витребування шляхом скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна, реєстраційний номер: 1474286712101, із подальшим закриттям відповідного розділу в реєстрі, є похідними від розглянутої вище вимоги, у суду також відсутні підстави для їх задоволення.

Господарський суд зазначає, що враховуючи положення ч.1 ст.9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, пункт 29).
У рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини також зазначено, що вимога щодо обґрунтованості рішень не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Тому суд вважає за необхідне відзначити, що інші доводи та міркування учасників справи судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу витрати по сплаті судового збору за подання до суду позовної заяви та витрати по сплаті судового збору за подання до суду заяви про забезпечення позову покладаються на позивача. 

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 185, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:
В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.
Повне рішення складено 31.08.2026.

Суддя І.А. Рудь