УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2026 року
м. Київ
справа № 182/5370/19
провадження № 51-2707 ск 26
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, на вирок Покровського міського суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2025 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 02 квітня 2026 року щодо ОСОБА_4 .
Суть питання та встановлені судом обставини
Вироком Покровського міського суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2025 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 293 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень.
На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_4 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні. 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 квітня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської області прокуратури задоволено.
Вирок суду першої інстанції змінено в частині призначеного покарання. Постановлено виключити з вироку посилання на призначення ОСОБА_4 покарання за ст. 293 КК України в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень. У решті вирок залишено без зміни.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга прокурора, у якій вона не погоджується з вказаними судовими рішеннями щодо ОСОБА_4 та порушує питання про їх перегляд у касаційному порядку.
Мотиви Суду
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, 
суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2 цієї статті.
Відповідно до ст. 427 КПК України в касаційній скарзі, серед іншого, зазначається обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції. 
Статтею 438 КПК України передбачено, що підставами для зміни або скасування судових рішень судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального 
та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати конкретні порушення закону, що є підставою для їх зміни 
чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи. 
Однак, всупереч вищевказаному, прокурор у касаційній скарзі, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, як на підстави, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК України для зміни оскаржених судових рішень, свою позицію з урахуванням статей 412, 413 КПК України не мотивує.
Сформульовані в касаційній скарзі вимоги про зміну ухвали Дніпровського апеляційного суду є суперечливими, та не узгоджуються із вимогами ст. 437 КПК України.

Статтею 437 КПК України передбачено, що Суд касаційної інстанції не має права застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання. 
Прокурор просить призначити ОСОБА_4 за ст. 293 КК України покарання в той час, коли ухвалою апеляційного суду покарання ОСОБА_4 взагалі не призначалось.
Таким чином, прокурор просить суд касаційної інстанції ухвалити рішення, наслідком якого є погіршення становища особи, оскільки судом апеляційної інстанції ОСОБА_4 покарання не призначалося. 
Згідно з ч. 1 ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Недоліки касаційної скарги можуть бути усунуті шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо всупереч вимогам КПК України не додано усіх документів, які мають подаватися разом з касаційною скаргою.
Ураховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, колегія суддів вважає 
за необхідне залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
З цих підстав Суд постановив:
Касаційну скаргу прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, на вирок Покровського міського суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2025 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 02 квітня 2026 року щодо ОСОБА_4 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків - десять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді: 

ОСОБА_1 ОСОБА_5 ОСОБА_3