Справа №591/6495/25 | Головуючий у суді 1-ї інстанції - Янголь Є. В.
Номер провадження 33/816/509/26 | Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія  130 КУпАП |

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,розглянувши у залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 29 серпня 2025 року, якою 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , військовослужбовця,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 01 рік.
Постановлено стягнути зі ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605 грн 60 коп. 

В С Т А Н О В И В:

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 29 серпня 2025 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 01 рік, за те, що 08 червня 2025 року, о 03.24 год., в м. Суми, по пр-ту Свободи, поблизу б. 48, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Nissan, д/н НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд проводився працівником поліції на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Drager Alcotest 7510, результат тесту № 300 позитивний 0,34 ‰, ОСОБА_1 із результатами огляду погодився, своїми діями порушив п.29 «а» ПДР України та вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Зарічного районного суду м. Суми від 29 серпня 2025 року, справу закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що постанову суду першої інстанції вважає необґрунтованою, оскільки матеріали справи розглянуто формально, не надано належної оцінки допущеним при оформленні матеріалів суттєвим помилкам, виходячи з наступного:
1) ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, і тому відповідно до вимог ст. 266-1 КУпАП проведення огляду такої особи проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів;
2) також зазначає, що на даний час перебуває на військовій службі у лавах ЗСУ, тобто виконує обов`язки військової служби та є спеціальним суб`єктом, тому такі дії повинні були кваліфікуватись за спеціальною нормою ч.3 ст. 172-20 КУпАП;
3) в матеріалах справи не вбачається будь-яких порушень ПДР на підставі яких відповідно до ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» працівники поліції мали право зупинити транспортним засіб, а отже всі наступні дії не був зобов`язаний виконувати, тому всі складені процесуальні документи не можуть бути належними та допустимими доказами;
4) поліцейськими не було повідомлено про наявність конкретних ознак сп`яніння, що свідчило б про можливість вважати, що водій перебуває у стані алкогольного сп`яніння, та сам протокол не містить переліку явних ознак алкогольного сп`яніння, які начебто стали підставою для проходження огляду;
5) працівниками поліції не було дотримано встановленого законодавством порядку проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, не було отримано у добровільній формі чіткої згоди з результатами згоди, а тому відсутні підстави вважати, що водій у встановленому законом порядку пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим діяння не утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, також не було роз`яснено що мав право не погодитися з результатами тестування на місці зупинки та пройти повторний огляд у закладі охорони здоров`я;
6) результати Drager Alcotest 7510 викликають сумнів у їх достовірності з огляду на відповідь Сумського ЦГМ на адвокатський запит, де повідомляється, що температура повітря 08 червня 2026 року за даними спостережень метеорологічної станції Суми о 03 год 00 хв. складала 19,7 °C, відповідно до чеку Drager Alcotest 7510 під час проходження огляду прилад визначив температуру повітря на рівні 27 °C, що явно не відповідає реальним показникам;
7) працівниками поліції не було відсторонено водія від керування транспортним засобом;
8) також порушено норми процесуального права такі як:
- чек приладу Драгер не містить підпису уповноваженої особи - поліцейського, який проводив огляд особи на стан алкогольного сп`яніння. Відсутність такого обов`язкового реквізити документа вказує на його юридичну недійсність нікчемність;
- зазначено, що огляд, як оператор, проводив поліцейський Семишкур Д.М., у той час як акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів складав поліцейський Міненко М.О. Даний факт свідчить про неузгодженість матеріалів справи між собою.
- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів складений одним поліцейським - Міненко М.О., у той час як огляд проводився іншим - ОСОБА_2 . Даний факт свідчить про неузгодженість матеріалів справи між собою; містить одну ознаку алкогольного сп`яніння, яка не була виявлена та не повідомлена під час складання протоколу. Це вказує на відсутність наявності у поліцейського підстав вважати, що водій перебував у стані алкогольного сп`яніння.
- рапорт поліцейського не може бути визнаний доказом у справі, оскільки він не є процесуальним документом, а є - внутрішнім, зокрема, в органах поліції. Крім того працівник поліції є представником органу виконавчої влади, який не може діяти всупереч інтересам служби, а отже є зацікавленою особою, тому у суду були підстави віднестися до нього критично.
Розгляд апеляційної скарги було проведено без участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 виходячи з таких обставин.
Так, у судове засідання призначене на 08 год. 30 хв. 31 серпня 2026 року, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 повторно не з`явився. Він був повідомлений у передбачений законом спосіб, а саме шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України». Клопотань про відкладення судового розгляду, не надходило.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. 
У рішенні в справі "Каракуця проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.
Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Нешев проти Болгарії" від 28 жовтня 2004 року визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. 
Практикою Європейського суду з прав людини, яка є преюдиційною, також встановлено, що якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи, їх права на доступ до правосуддя не є порушеними.
Враховуючи вищезазначене, а також ті обставини, що особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 знаючи, що в апеляційному суді на розгляді перебуває подана захисником апеляційна скарга, в судове засіданні які призначались на 13 березня 2026, 29 травня 2026 та 31 серпня 2026 року не з`явився, справа перебуває на розгляді в апеляційному суді з вересня 2025 року, апеляційний суд дійшов висновку, що з метою розгляду справи у розумні строки, за можливе здійснити розгляд поданої особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 апеляційної скарги на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 29 серпня 2025 року, у відсутність апелянта, і в даному випадку права останнього на доступ до правосуддя, не є порушеним. 
Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.
Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, як він почав рухатись.
Дослідивши матеріали справи апеляційний суд вважає, що висновок судді першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи, оскільки підтверджується:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 355062 від 08 червня 2025 року зміст якого відповідає встановленим фактичним обставинам справи, та з якого вбачається, що протокол ОСОБА_1 підписаний, зауважень до його змісту останній не мав та пояснень, в тому числі і на спростування викладених у ньому обставин, ОСОБА_1 в протоколі не вказав; 
- роздруківкою зі спеціального технічного засобу газоаналізатора «Драгер» відповідно до якої у ОСОБА_1 встановлено стан алкогольного сп`яніння – 0,34 %; 
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів відповідно до якого у ОСОБА_1 встановлено стан алкогольного сп`яніння – 0,34 % з результатами якого ОСОБА_1 був згодний, про що також свідчить його підпис;
- рапортом інспектора взводу №1 роти №3 батальйону УПП в Сумській області Семишкура Д. М. від 09 червня 2025 року відповідно до якого останній доповідає про встановлення у водія ОСОБА_1 стану алкогольного сп`яніння; 
- довідкою про надання інформації, з якої вбачається, що відповідно до відомостей інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції» ОСОБА_1 , має водійське посвідчення серії НОМЕР_2 від 23 липня 2021 року;
- долученим до протоколу відеозаписом з якого, між іншого, слідує підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, факту встановлення в нього ознак алкогольного сп`яніння, факту проходження огляду на встановлення цього стану та факт встановлення у ОСОБА_1 стану алкогольного сп`яніння – 0,34 % з результатом якого він згодний. 
Даючи оцінку вищевказаним доказам як окремо, так і в їх сукупності, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст. 130 КУпАП. Вищезазначені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.
Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем і огляд відносно нього могла проводити тільки посадова особа, уповноважена на те начальником органу управління ВСП у Збройних Силах України відповідно до порядку, встановленого ч.2-7 ст.266-1 КУпАП, а не поліцейські, апеляційний суд зазначає наступне.
За змістом ст. 266-1 КУпАП огляд на стан сп`яніння проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром, лише щодо військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин.
Відповідно до ст. 266-1 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Як було встановлено, у даному випадку військовослужбовець ОСОБА_1 був зупинений 08 червня 2025 року, о 03.24 год., в м. Суми, по пр-ту Свободи, поблизу б. 48, з ознаками алкогольного сп`яніння, тобто поза межами території будь-якої військової частини.
У ч. 2 ст. 266 КУпАП зазначено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Даний порядок визначає процедуру огляду водіїв, в той же час положення ст. 266-1 КУпАП передбачають порядок огляду військовослужбовців. При цьому статус водія є спеціальною нормою для військовослужбовців і тому, при проведенні огляду військовослужбовця водія, таку процедуру проводить поліція, у випадку проведення огляду військовослужбовця пішохода такий огляд проводить військова служба правопорядку. Таким чином, під час процедури огляду на стан сп`яніння водія представника військової служби правопорядку не повинні запрошувати.
Також є безпідставними посилання апелянта про те, що його дії неправильно кваліфіковано за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він являється військовослужбовцем, а тому їх слід було кваліфікувати за ст.172-20 КУпАП, з огляду на таке. Так, ч. 3 ст. 172-20 КУпАП передбачає відповідальність за дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду. Тобто, відповідно до диспозиції ст. 172-20 КУпАП, об`єктом правопорушення є порядок проходження військової служби, а об`єктивна сторона складу діяння, - складається із вищезазначених самостійних альтернативних діянь. Суб`єктом цього проступку є військовослужбовець. Разом з тим, ч.1 ст.130 КУпАП передбачає зокрема відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Отже, об`єктом такого правопорушення, окрім іншого, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Об`єктивна сторона, відповідно до диспозиції цієї норми закону, полягає окрім іншого в діях особи (водія), яка керує транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, спрямованих на ухилення від проходження у встановленому законом порядку огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння. Суб`єктом проступку є водій транспортного засобу. Аналіз вищенаведених норм закону та встановлених обставин справи приводить до висновку, що ОСОБА_1 під час зупинки поліцейськими перебував в статусі водія транспортного засобу, тобто є суб`єктом правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.130 КУпАП, а тому його дії працівниками поліції правильно було кваліфіковано за цією нормою закону.
Доводи апелянта з приводу законності чи незаконності зупинки транспортного засобу працівниками поліції, не знайшли свого підтвердження, оскільки наразі це не є предметом розгляду під час апеляційного перегляду постанови щодо встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення за обставин викладених у протоколі за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Апеляційний суд зазначає, що Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб. У подальшому, указами Президента України продовжено дію воєнного стану. Працівники поліції повинні діяти в межах Закону України «Про Національну поліцію» оскільки завданнями поліції є забезпечення публічної безпеки і порядку, охорона прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидія злочинності. Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 після зупинки, працівник поліції повідомив, що останній рухається у комендантську годину (03:24), тому його було зупинено для перевірки, а отже доводи в цій частині не підтверджуються матеріалами справи. Водночас суд у межах даного провадження оцінює допустимість та належність доказів, отриманих у ході такого втручання.
Доводи апелянта про те, що працівниками поліції не було оголошено ОСОБА_1 конкретних ознак алкогольного сп`яніння, апеляційний суд відхиляє дане твердження, оскільки зазначене в повній мірі спростовується дослідженим відеозаписом долученим до матеріалів справи. 
Щодо доводів апелянта про те, що працівниками поліції не було дотримано встановленого законодавством порядку проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, не було отримано у добровільній формі чіткої згоди з результатами згоди, а тому відсутні підстави вважати, що водій у встановленому законом порядку пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим діяння не утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, також не було роз`яснено що мав право не погодитися з результатами тестування на місці зупинки та пройти повторний огляд у закладі охорони здоров`я, то суд оцінює ці доводи критично та відхиляє їх з огляду на таке.
Так, із досліджених матеріалів справи, зокрема відеозаписів із нагрудної відеокамери поліцейського вбачається, що процедура огляду водія ОСОБА_1 проведена згідно вимогам Інструкції.
Після проведення огляду інспектор поліції у присутності водія озвучив та продемонстрував цифровий результат тесту - 0,34 проміле. При цьому водій ОСОБА_1 не висловлював жодних зауважень щодо нерозуміння суті процесу чи показників приладу, після чого власноруч підписав акт огляду на стан сп`яніння та протокол про адміністративне правопорушення. 
Відповідно до вимог статті 266 КУпАП та приписів Розділу ІІ Інструкції, огляд на місці зупинки проводиться з добровільної згоди водія. У разі незгоди особи з результатами такого тестування, огляд обов`язково проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я.
Оскільки водій усно та письмово підтвердив свою згоду з результатом огляду на місці зупинки транспортного засобу й не вимагав направлення до медичного закладу, що також підтверджується безперервним відеозаписом, процедура фіксації правопорушення вважається належною, законною та завершеною, а усні заяви водія про невживання алкогольних напоїв перед поїздкою повністю спростовуються об`єктивними технічними показниками сертифікованого приладу Alkotest Drager 7510.
Посилання апелянта про те, що результати Drager Alcotest 7510 викликають сумнів у їх достовірності з огляду на відповідь Сумського ЦГМ на адвокатський запит, де повідомляється, що температура повітря 08 червня 2026 року за даними спостережень метеорологічної станції Суми о 03 год 00 хв. складала 19,7 °C, відповідно до чеку Drager Alcotest 7510 під час проходження огляду прилад визначив температуру повітря на рівні 27 °C, що явно не відповідає реальним показникам. Апеляційний суд зазначає, відповідно до технічних параметрів робочих умов, з якими можна ознайомитися у відкритих джерелах інформації, під час експлуатації приладу «Drager Alcotest 7510» встановлена допустима температура від -5 до +50°С. Даних про те, що прилад «Drager Alcotest 7510» застосовувався при нижчій, або вищій температурі, ніж передбачено інструкцією, суду не надано, а температура +27°С зазначена в тесті № 300 від 08.06.2025 року, жодним чином не свідчить про його несправність, а може свідчити лише про те, що він до проведення тестування перебував у транспортному засобі, в якому на той час був відповідний температурний режим. Крім того, «DragerAlcotest 7510» є приладом, для проведення швидкого вимірювання концентрації алкоголю у видихуваному повітрі. При цьому він не є термометром та не відноситься до приладів, якими вимірюється зовнішнє повітря. Отже, доводи апелянта, що визначена приладом «DragerAlcotest 7510» зовнішня температура повітря не відповідає температурним ознакам станом на дату інкримінованого порушення, є необґрунтованими. 
Відсутність в матеріалах справи доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування не спростовує висновки суду щодо винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення.
Інші доводи апеляційної скарги є формальними та не спростовують висновків суду першої інстанції, який повно, всебічно та об`єктивно дослідив матеріали справи й обґрунтовано дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що полягає у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а під час апеляційного перегляду обставин, за яких дана справа підлягала б закриттю, про що просить особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 встановлено не було. Невизнання своєї вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом розцінюється як лінія захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності.
Відповідно, у ході апеляційного перегляду встановлено, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи. 
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.
Постанова суду за змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Враховуючи вищезазначене, всупереч доводам апеляційної скарги особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, не вбачає підстав для його скасування, а тому, оскаржувану постанову судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294, 295 КУпАП, 

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 29 серпня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 на цю постанову - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя Сумського апеляційного суду | Філонова Ю. О.