ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
 
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
 
вул. Івана Ступака, 25, м. Фастів, Київська область, 08500, тел. (04565) 6-17-89, 
e-mail: inbox@fs.ko.court.gov.ua, web: https://fs.ko.court.gov.ua, код ЄДРПОУ 26539699

2/381/1562/26
381/1371/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Ковалевської Л.М., 
за участі секретаря Омельчук С.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2026 року позивач АТ «Сенс Банк» звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. 
Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21.09.2015 року з відповідача на користь право попередника банку було стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 248 677,92 грн. 
Оскільки вказане судове рішення тривалий час боржником не виконувалось, позивач на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України здійснив нарахування інфляційних втрат за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року у розмірі 127 746,53 грн та 3% річних у розмірі 32 988,10 грн, а всього 160 734,63 грн, які просить стягнути з відповідача. 
Позивач зазначав, що строк позовної давності ним не пропущено, оскільки він переривався добровільними платежами боржника (останній від 14.02.2020 р. на суму 34300,00 грн), а також був продовжений на підставі норм ЦК України у зв`язку з введенням карантину та воєнного стану.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
07 травня 2026 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона в особі адвоката Притули Є.О. просила застосувати наслідки пропуску позовної давності до вимог за період з 12.03.2017 по 01.02.2019 року. Крім того, надала контррозрахунок, згідно з яким сума нарахувань у межах трирічного строку (з урахуванням дат фактичного руху коштів та виписок по рахунках) становить 49 166,12 грн.
12 травня 2026 року від представника позивача Михніцького Г.Ю. до суду надійшла заява, в якій він просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, зазначив про технічну помилку в ухвалі про відкриття провадження щодо найменування позивача (замість ТОВ «Сенс Банк» слід вважати Акціонерне товариство «Сенс Банк»), пояснив, що розрахунок заборгованості враховує всі платежі, здійснені з 11.08.2015 по 14.02.2020, а нарахування відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України проведені за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 на суму боргу, що стягнуто рішенням суду. Також представник позивача заперечив доводи щодо пропуску строку позовної давності, посилаючись на переривання її перебігу внаслідок часткових погашень заборгованості та продовження строків позовної давності на період дії карантину і воєнного стану, у зв`язку з чим вказав, що позов подано в межах встановленого законом строку.
14 травня 2026 року від представника відповідача – адвоката Притули Є.О. до суду надійшло клопотання, в якому просила відкласти розгляд справи для надання сторонам часу на врегулювання спору шляхом переговорів. На обґрунтування клопотання зазначила, що після подання відзиву відповідач дійшла висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки заборгованість за рішенням суду була повністю погашена в межах виконавчого провадження, а також додатково сплачено 130 000 грн у рахунок погашення нарахувань за ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим повторне заявлення таких вимог не визнається відповідачем.
09 червня 2026 року від представника позивача Михніцького Г.Ю. до суду надійшла заява, в якій він просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, зазначив, що розрахунок заборгованості здійснений станом на 23.02.2022 та враховує всі платежі, здійснені відповідачем з 11.08.2015 по 14.02.2020, у зв`язку з чим доводи відповідача про погашення заборгованості у 2025 році не стосуються предмета спору. Також представник позивача заперечив доводи щодо пропуску строку позовної давності, посилаючись на його переривання внаслідок часткових погашень заборгованості та продовження на період дії карантину і воєнного стану, у зв`язку з чим зазначив, що позов подано в межах строку позовної давності.
15 червня 2026 року від представника відповідача – адвоката Притули Є.О. до суду надійшли додаткові пояснення, в яких зазначила, що відповідач повністю виконала рішення суду в межах виконавчого провадження, яке було закінчено 25.06.2025, а після цього додатково сплатила позивачу 131 300 грн у рахунок нарахувань за ч. 2 ст. 625 ЦК України. При цьому представник відповідача вказала, що позивач не пояснив підстав незарахування зазначених коштів у рахунок погашення заборгованості, нарахованої відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
01 липня 2026 року від представника позивача Михніцького Г.Ю. до суду надійшла заява, в якій він просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
02 липня 2026 року від представниці відповідачки – адвоката Притули Є.О. до суду надійшли додаткові пояснення, в яких вона зазначила, що рішення суду від 21.09.2015 було повністю виконано в межах виконавчого провадження, яке закінчено 25.06.2025, після чого відповідачка додатково сплатила позивачу 131 300 грн. Представниця відповідачки також навела обставини виконання рішення суду та виконавчого провадження, вказала на, на її думку, помилки у розрахунку інфляційних втрат і 3 % річних, заперечила правильність визначеного позивачем розміру заборгованості та зазначила, що з урахуванням здійснених платежів заявлений до стягнення борг є необґрунтованим.
Також, 02 липня 2026 року представниця відповідачки – адвокат Притула Є.О. подала до суду клопотання, в якому просила розглянути справу за її відсутності, долучити до матеріалів справи додаткові пояснення та врахувати наведений у них власний перерахунок інфляційних втрат, згідно з яким їх розмір становить 101 763,85 грн. Зазначала, що позивач неправильно визначив суму боргу, на яку нараховано інфляційні втрати, а також наголошувала, що після повного виконання рішення суду відповідачка додатково сплатила позивачу 131 300 грн, у зв`язку з чим не визнає заявлений до стягнення розмір заборгованості.
Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення відповідно до приписів ст. 244 ЦПК України.
Вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. 
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Судом встановлено, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21.09.2015 року з ОСОБА_1 на користь правонаступника банку АТ «Сенс Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 248 677,92 грн (а.с. 35 зворот – 36 зворот). 
12 червня 2024 року Фастівським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист на підставі рішення суду (а.с. 37).
На виконання вказаного судового рішення було відкрито виконавче провадження №76177212 (а.с. 56-58 зворот).
Судом підтверджено та не оспорюється сторонами, що у період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року вказане рішення суду в повному обсязі виконано не було, у зв`язку з чим позивачем нараховано 3% річних у розмірі 32 988,10 грн та інфляційні втрати у розмірі 127 746,53 грн, а всього 160 734,63 грн.
Також судом встановлено, що 25 червня 2025 року вказане виконавче провадження №76177212 було завершене у зв`язку з повним стягненням суми основного боргу за рахунок реалізації належного відповідачу нерухомого майна (земельної ділянки) на електронних торгах Prozorro/UBIZ за загальну суму 401 500,00 грн, що підтверджується копією постанови про закінчення виконавчого провадження та актом про проведення електронних торгів. Зазначена сума повністю покрила борг за рішенням суду в розмірі 248 677,92 грн, витрати виконавчого провадження та виконавчий збір, а залишок коштів після проведення розрахунків відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» був повернутий боржнику ОСОБА_1 .
Після примусової реалізації майна та закриття виконавчого провадження щодо основного боргу, 01.07.2025 року відповідач ОСОБА_1 здійснила добровільний платіж на користь АТ «Сенс Банк» у розмірі 131 300,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією квитанції № 23 від 01.07.2025 року (а.с. 92).
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. 
Щодо заяви представника відповідача про застосування наслідків пропуску позовної давності, суд зазначає таке. 
Згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. 
Судом встановлено, що 14.02.2020 року відповідачем було здійснено платіж на суму 34 300,00 грн, що свідчить про переривання строку позовної давності. 
Крім того, пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону № 540-IX) під час дії карантину строки, визначені статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. 
Також, згідно з п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, строки позовної давності продовжуються на строк його дії. 
Враховуючи вищезазначені нормативні акти та встановлений факт добровільного часткового погашення боргу відповідачем ОСОБА_1 суд доходить висновку, що позовна давність позивачем пропущена не була, а вимоги банку щодо нарахування 160 734,63 гривень за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 року були законними станом на момент їх виникнення.
Разом з тим, суд має дати правову оцінку факту примусового та добровільного погашення зобов`язань відповідачем, яке відбулося у 2025 році (тобто після виникнення спірного періоду нарахувань, але до моменту ухвалення рішення суду в даній справі).
Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Перевіряючи обґрунтованість розрахунку позовних вимог, суд дослідив надані представником відповідачки - адвокатом Притулою Є.О. контр розрахунки заборгованості. 
Суд погоджується з доводами сторони відповідача про те, що позивачем при здійсненні первинного розрахунку інфляційних втрат та 3% річних було допущено методологічні помилки, зокрема безпідставно завищено бази нарахування інфляційних втрат без урахування реальної динаміки погашення та чинних законодавчих обмежень. 
Згідно з наданим суду перерахунком представника відповідача, реальний та обґрунтований розмір інфляційних втрат та 3% річних за спірний період становить 101763,85 грн (із них в межах загальних строків позовної давності згідно первинного контр розрахунку - 49 166,12 грн).
Як встановлено судом, 01.07.2025 року після закриття виконавчого провадження у зв`язку з виконанням основного боргу, відповідач ОСОБА_1 добровільно перерахувала на рахунок АТ «Сенс Банк» грошові кошти у розмірі 131 300,00 грн.
Оскільки сума добровільного цільового платежу, здійсненого відповідачем (131300,00 грн), не лише повністю покриває, а й суттєво перевищує арифметично правильний та встановлений судом розмір дійсної заборгованості за ч. 2 ст. 625 ЦК України (101 763,85 грн), суд дійшов висновку, що зобов`язання відповідача перед позивачем за вказаними вимогами є повністю припиненими належним виконанням в силу ст. 599 ЦК України. 
Позивачем у ході судового розгляду не надано жодних спростувань вказаного розрахунку та не наведено підстав для не зарахування отриманих 131 300,00 гривень в рахунок заявлених вимог.
З огляду на викладене, враховуючи, що станом на день розгляду справи та ухвалення судового рішення заборгованість ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 625 ЦК України перед АТ «Сенс Банк» за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 року є повністю припиненою належним виконанням, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
З урахуванням положень статті 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору підлягають залишенню за позивачем, оскільки відповідачем було вжито вичерпних заходів для добровільного врегулювання та повного погашення нарахованих санкцій ще до розгляду справи судом по суті, а позивач безпідставно наполягав на повторному стягненні припиненого боргу.
Керуючись ст. 11, 257, 264, 526, 599, 625 ЦК України, ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 141, 258, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення 160 734,63 гривень що складаються з 127 746,53 гривень інфляційних втрат та 32 988,10 гривень 3% річних – залишити без задоволення. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 07.07.2026 року.

Суддя    Л.М.Ковалевська