ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2026 року   Справа № 918/696/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Поліщук П.Я. ,  суддя Павлюк І.Ю. 

секретар судового засідання Дика А.І.

за участю представників сторін:
позивач - не з`явився
відповідач - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Консалтинг" на рішення Господарського суду Рівненської області від 30.09.2025 та додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 23.10.2025 у справі №918/696/25 (суддя Романюк Ю.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне німецько-українське підприємство Дракенберг"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Консалтинг"
про розірвання договору та стягнення 40 000,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 30.09.25 позов задоволено. Розірвано договір № 13/24 про надання послуг з підбору та забезпечення персоналом від 05.03.2025, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спільне німецько-українське підприємство Дракенберг" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Імперія-Консалтинг". Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Консалтинг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне німецько-українське підприємство Дракенберг" сплачений аванс згідно з договором №13/24 про надання послуг з підбору та забезпечення персоналом від 05.03.2024 у розмірі 40 000 (сорок тисяч) грн 00 коп. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Консалтинг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне німецько-українське підприємство Дракенберг" понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 4 844 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) грн 80 коп.
Додатковим рішенням Господарського суду Рівненської області від 23.10.25 у справі №918/696/25 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне німецько-українське підприємство Дракенберг" про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Консалтинг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне німецько-українське підприємство Дракенберг" 10 000 (десять тисяч) 00 коп. - витрат на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись із оскаржуваними судовими рішеннями, поштовими засобами зв`язку від ТОВ "Імперія-Консалтинг" надійшла апеляційна скарга. Із підстав висвітлених у апеляційній скарзі апелянт просить поновити пропущений процесуальний строк, скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Стягнути з позивача на користь відповідача сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги та 4000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.03.26 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Консалтинг" на рішення Господарського суду Рівненської області від 30.09.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 23.10.2025 у справі №918/696/25 - залишено без руху. Зобов`язано скаржника протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлений при поданні апеляційної скарги недолік, а саме: подати оригінал платіжного документа (квитанції, платіжного доручення, тощо) про сплату судового збору в розмірі 1816, 80 грн.
23.03.26 через підсистему "Електронний Суд", а також поштовими засобами зв`язку надійшла заява про усунення недоліків. Надано належні докази на підтвердження оплати судового збору та як наслідок виконання вимог ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.03.26 у даній справі.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 31.03.26 визнано поважними причини пропуску строку на подання апеляційної скарги ТОВ "Імперія-консалтинг" у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Рівненської області від 30.09.2025 та додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 23.10.2025 у справі №918/696/25. Поновлено ТОВ "Імперія-Консалтинг" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Рівненської області від 30.09.2025 та додаткового рішення Господарського суду Рівненської області від 23.10.2025 у справі №918/696/25. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Імперія-Консалтинг" на рішення Господарського суду Рівненської області від 30.09.2025 та додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 23.10.2025 у справі №918/696/25. Зупинено дію рішення Господарського суду Рівненської області від 30.09.2025 та додаткового рішення Господарського суду Рівненської області від 23.10.2025 у справі №918/696/25. Розгляд апеляційної скарги призначено на 19.05.2026 р. об 14:30 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59, у залі судових засідань №1. Запропоновано ТОВ "Спільне німецько-українське підприємство Дракенберг" у строк до 08.05.26 надати суду обґрунтований відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому статтею 263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів відповідачу.
13.05.26 через підсистему "Електронний суд" від представника ТОВ "Спільне німецько-українське підприємство Дракенберг" до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява про вступ у справу представника, а також клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференцзв`язку. 
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.05.26 клопотання ТОВ "Спільне німецько-українське підприємство Дракенберг" про проведення судового засідання в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою власних технічних засобів задоволено. 
У зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії Крейбух О.Г. у період з 11.05.2026 по 29.05.2026 включно, відповідно до ст. 32 ГПК України та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Поліщук П.Я., суддя Павлюк І.Ю..
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.05.26 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Консалтинг" на рішення Господарського суду Рівненської області від 30.09.2025 та додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 23.10.2025 у справі №918/696/25 до провадження колегію суддів у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Поліщук П.Я., суддя Павлюк І.Ю..
15.05.26 через підсистему "Електронний суд" від представника ТОВ "Спільне німецько-українське підприємство Дракенберг" до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення. Позивач заперечує проти задоволення апеляційної скарги, а оскаржувані судові рішення вважає законними.
15.05.26 через підсистему "Електронний суд" від представника ТОВ "Імперія-Консалтинг" до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення на додаткові пояснення позивача.
19.05.26 через підсистему "Електронний суд" надійшло клопотання від ТОВ "Імперія-Консалтинг" про розгляд справи без участі представника. 
19.05.26 у судове засідання в режимі відеконференцзв`язку за допомогою власних технічних засобів з`явився представник позивача Кочмар А.І.. Представник позивача надала свої усні пояснення з приводу апеляційної скарги та оскаржуваних судових рішень.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.26 відкладено розгляд апеляційної скарги на 30.06.2026 р. об 14:30 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59, у залі судових засідань №1. Копію ухвали направлено учасникам справи. Забезпечено представнику позивача Кочмар А.І. участь в судовому засіданні 30.06.2026 р. об 14:30 год. у справі №918/696/25 в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів системи відеоконференцзв`язку.
29.06.26 через підсистему "Електронний суд" надійшло клопотання ТОВ "Імперія-Консалтинг" про розгляд справи без участі представника.
30.06.26 у судове засідання представники сторін не з`явилися. Про дату та час проведення судового засідання належним чином повідомлені.
Згідно з ст.ст. 269, 270 ГПК України апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час дослідження матеріалів справи колегією суддів апеляційної інстанції встановлено наступне.
05.03.2024 між ТОВ "СНУП "Дракенберг" (замовник/позивач) та ТОВ "Імперія-Консалтинг" (виконавець/відповідач) укладено договір № 13/24 про надання послуг з підбору та забезпечення персоналом (далі - договір).
Згідно з п. 1 договору виконавець зобов`язується за завданням замовника надати послуги зазначені в розділі 2 "Відомості про послуги" договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, а замовник зобов`язаний своєчасно прийняти і оплатити належним чином надані виконавцем послуги.
Відповідно до п.2 договору виконавець бере на себе зобов`язання надати послуги з пошуку та підбору персоналу (надалі - послуги). Виконавець проводить всі заходи з підбору кандидатів, включаючи організацію співбесіди кандидата з замовником, а також забезпечує консультативне супроводження випробувального терміну.
Відповідно до п. 3.1. договору розрахунки між сторонами відбуваються по кожному підібраному виконавцем для замовника спеціалісту. Вартість послуг по вакансії технолог на розробку поліровочної пасти становить 80 000 грн 00 коп. за кожного прийнятого на роботу кандидата.
Порядок розрахунків визначено п.3.2. договору, згідно з яким замовник: сплачує вартість підготовчих робіт по вакансії 40 000 грн., у якості авансу від загальної вартості послуг, зазначених в п. 3.1 в день підписання договору.
Остаточний розрахунок здійснюється замовником окремо за кожного працівника протягом двох тижнів роботи над проектом: 40 000 грн.
Пунктом 3.3 договору визначено, що робота виконавця по підбору кандидатури на конкретну посаду вважається виконаною в момент, коли кандидат фактично прийнятий на роботу на випробувальний термін/ стажування або з моменту прийняття рішення стосовно подальшого співробітництва, незалежно від того, оформлений цей факт документально чи ні замовником.
Виконання робіт оформляється актом прийому-здачі виконаних послуг, підписаним обома сторонами протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту виконання послуг.
Робота виконавця по підбору кандидатури на конкретну посаду також вважається виконаною незалежно від підписання актів прийому-здачі виконаних послуг, якщо Замовник не надає мотивовану відмову від підписання акту протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання актів.
Відповідно до п. 3.7. договору виконавець повертає повну вартість підготовчих робіт по вакансії у разі не надання жодного кандидата протягом 3 (трьох) місяців з моменту підписання договору. Строк надання перших кандидатів: 30 днів.
Згідно з п. 7.1. договору, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2024, але в будь-якому випадку до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.
Як встановлено судом, відповідач 05.03.2024 виставив для позивача Рахунок на оплату (рахунок-фактура) № 15 на загальну суму 80 000 грн 00 коп.
11.03.3024 позивачем було здійснено перерахунок коштів на розрахунковий рахунок одержувача (відповідача) UA 54 351005 0000026003878945780 у сумі 40 000, 00 грн. (аванс згідно з п. 3.2 договору), що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 643 від 11.03.2024.
Позивач стверджує, що відповідач всупереч умовам договору не надав послуги з пошуку та підбору персоналу.
23.06.2025 на підставі пункту 7.2 укладеного договору позивачем направлено досудову вимогу від 20.06.2025 про розірвання договору № 13/24 та повернення коштів, котра залишилася невиконаною з боку відповідача.
Позивач зазначає, що відповідач ТОВ "Імперія-Консалтинг" ігнорує звернення та ухиляється від виконання договірних зобов`язань. При цьому відсутні будь-які об`єктивні підстави для невиконання договору, оскільки відповідач не надав доказів наявності форс-мажорних обставин, передбачених розділом 6 договору.
Рішенням Господарського суду Рівненської області від 30.09.25 позов задоволено. Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки відповідач, отримавши від позивача авансовий платіж у розмірі 40 000 грн за договором про надання послуг з підбору персоналу, не надав жодного кандидата, не виконав своїх договірних зобов`язань у встановлені строки та не повернув отримані кошти, місцевий господарський суд визнав таке порушення істотним, оскільки позивач був позбавлений того результату, на який розраховував при укладенні договору, що є підставою для його розірвання. Оскільки після розірвання договору правова підстава для утримання відповідачем авансового платежу відпала, сплачені кошти підлягають поверненню як безпідставно набуте майно. Врахувавши відсутність доказів надання будь-яких послуг чи існування правових підстав для неповернення авансу, суд визнав позовні вимоги обґрунтованими та задовольнив їх у повному обсязі.
Додатковим рішенням Господарського суду Рівненської області від 23.10.25 заяву ТОВ "СНУП Дракенберг" про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з ТОВ "Імперія-Консалтинг" на користь ТОВ "СНУП Дракенберг" 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись із оскаржуваними судовими рішеннями через підсистему "Електронний суд" від ТОВ "Імперія-Консалтинг" до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга. Апелянт не погоджується з висновками місцевого господарського суду та звертає увагу, що ним було надано позивачу чотири резюме-анкети потенційних кандидатів на посаду "Технолог на розробку поліровочної пасти", що повністю відповідає умовам договору № 13/24. Ураховуючи наявні докази, приписи ЦК України, умови договору № 13/24, апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 30.09.25 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. За наслідками скасування основного судового рішення апелянт також просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 23.10.25. Також відповідач просить стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 4000 грн.
Позивач у додаткових поясненнях просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Вважає, що місцевий господарський суд повно та всебічно дослідив обставини справи. Також ТОВ "СНУП Дракенберг" акцентує увагу на п. 3.3 договору № 13/24 та шаблонність тексту апеляційної скарги (звернуто увагу, що у прохальній частині апеляційної скарги зазначено не Господарський суд Рівненської області, а Господарський суд Волинської області).

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.
Спір між сторонами виник у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору № 13/24 від 05.03.2024 про надання послуг з підбору та забезпечення персоналу. 
Глава 63 ЦК України визначає загальні положення у сфері надання послуг.
Так, згідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч. 1 ст. 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Щодо незгоди ТОВ "Імперія-Консалтинг" із оскаржуваним судовим рішенням, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Згідно п. 2.1-2.3 договору № 13/24 від 05.03.24, виконавець бере на себе зобов`язання надати послуги з пошуку та підбору персоналу, надалі "кандидати", відповідно заявки, яка є невід`ємним додатком до даного договору (надалі - послуги). Виконавець проводить всі заходи з підбору кандидатів, включаючи організацію співбесіди кандидата з замовником, а також забезпечує консультативне супроводження випробувального терміну. Послуги мають відповідати таким вимогам: кандидати, підібрані виконавцем, повинні відповідати вимогам замовника, вказаним у відповідній заявці, заявка оформляється у вигляді додатка до договору та затверджується і підписується сторонами яка є невід`ємною частиною до даного договору.
До апеляційної скарги апелянтом долучено докази, які ним не були подані під час розгляду справи в суді першої інстанції. Апелянт зазначає, що ним не було подано докази до суду першої інстанції з об`єктивних та поважних причин, а саме: відповідач не отримував позовну заяву з додатками; не був належним чином повідомлений про відкриття провадження та розгляд справи; не був обізнаний про існування спору та судового провадження; був позбавлений можливості подати відзив та відповідні докази на спростування доводів позивача.
Також апелянт звертає увагу на приписи ч. 3 ст. 269 ГПК України та акцентує увагу, що він не був залучений до участі у справі. Звертає увагу, що місцевий господарський суд розглянув спір без врахування його правової позиції та доказів, які були у нього наявні, що призвело до неповного дослідження обставин та однобічної оцінки доказів.
Згідно ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Згідно ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Ураховуючи те, що судом апеляційної інстанції згідно ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 31.03.26 визнано поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження судових рішень у даній справі, а також тієї обставини, що відповідач фактично не брав участі у судових засіданнях в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за можливе поновити ТОВ "Імперія-Консалтинг" строк на подання доказів, які долучені останнім до апеляційної скарги в якості додатків. Додатково суд апеляційної інстанції враховує, що долучені до апеляційної скарги докази існували на момент розгляду справи, а тому такі докази не є новими і як наслідок можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції до розгляду.
Згідно ч. 1 ст. 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
У постанові від 21.06.2023 у справі №916/3027/21 Велика Палата Верховного Суду, зокрема, виснувала, що поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України). При цьому необхідно враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 96 ГПК України, у подібних правовідносинах. Якщо з урахуванням конкретних обставин справи суд дійде висновку про те, що відповідне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад, щодо наявності між ними відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, суд може прийняти таке листування як доказ і в такому разі надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі.
Як убачається з матеріалів справи ТОВ "Імперія-Консалтинг" на виконання умов договору № 13/24 від 05.03.2024 надало чотири резюме-анкети потенційних кандидатів на посаду "Технолог на розробку поліровочної пасти", а саме:
- Іллін Євген, 49 років, 16 років досвіду роботи на аналогічній посаді, працює зі всіма обов`язками вказаними у заявці на вакансію, погоджену замовником (том 1, а.с. 147-148);
- Лихоманов Микита, 40 років, 10 років досвіду роботи на аналогічній посаді, працює зі всіма обов`язками вказаними у заявці на вакансію, погоджену замовником (том 1, а.с. 149);
- Рената Шпіковська, 39 років, 15 років досвіду роботи на аналогічній посаді, працює зі всіма обов`язками вказаними у заявці на вакансію, погоджену замовником (том 1, а.с. 150-151);
- Тогрул Багіров, 15 років досвіду роботи на аналогічній посаді, працює зі всіма обов`язками вказаними у заявці на вакансію, погоджену замовником (том 1, а.с. 152).
Також судом апеляційної інстанції враховується, що згідно роздруківок з застосунку "Telegram" між користувачем "Nata Kovalova", "Denys Kushal" та іншими користувачами застосунку у 2024 році велися перемовини щодо:
- кандидатів на посаду технолога;
- процесу лідогенерації (пошуку необхідних кадидатів тощо);
- резюме вищевказаних кандидатів.
Суд апеляційної інстанції враховує, що підписантами договору № 13/24 від 05.03.24 від позивача є директор ОСОБА_1 , а від відповідача директор ОСОБА_2 (тобто назви акаунтів "Nata Kovalova" та "Denys Kushal" збігаються з особами, які є підписантами договору про надання послуг). 
До того ж як убачається з листування, між замовником та кандидатами відбувались онлайн зустрічі через застосунок "Zoom". Суд апеляційної інстанції враховує, що ТОВ "СНУП Дракенберг" відмовилося від послуг кандидата Ренати Шпіковської через неузгоджену між ними суму за виготовлення продукції (том 1, а.с. 123-146).
При цьому згідно п. 3.6 договору № 13/24 від 05.03.24 у разі, якщо виконавець надав до 10 кандидатів замовникові, вартість підготовчих робіт у сумі 40000 грн поверненню не підлягає.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта, що висновок суду про невиконання відповідачем умов пункту 3.6 договору № 13/24 від 05.03.24 є помилковим. Згідно з указаним пунктом, вартість підготовчих робіт у сумі 40 000 грн не підлягає поверненню у разі, якщо виконавець надав замовнику до 10 кандидатів. Прийменник "до" у звичайному мовному та договірному значенні охоплює будь-яку кількість кандидатів, що не перевищує десяти, тобто від одного до десяти включно, а не виключно десятьох кандидатів. Оскільки матеріалами справи підтверджено, що відповідач надав позивачу чотирьох кандидатів, умова пункту 3.6 договору № 13/24 від 05.03.24 була виконана, а тому передбачені цим пунктом наслідки щодо неповернення вартості підготовчих робіт, підлягають застосуванню.
Таким чином, на переконання суду апеляційної інстанції, підстави для задоволення позовних вимог у місцевого господарського суду в частині повернення відповідачем для позивача 40000 грн авансу, були відсутні.
Також колегія суддів апеляційної інстанції враховує, що за своєю правовою природою спірний договір є договором про надання послуг у розумінні статті 901 ЦК України, відповідно до якої виконавець зобов`язується за завданням замовника надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити таку послугу.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що законодавець безпосередньо визначає, що результатом договору про надання послуг є саме здійснення певної діяльності, а не обов`язково досягнення конкретного господарського чи комерційного результату, який може залежати від волі третіх осіб. Колегія суддів вважає помилковим твердження позивача про те, що діяльність виконавця щодо пошуку кандидатів, аналізу резюме, проведення співбесід, первинного відбору претендентів та організації комунікації між кандидатами і замовником є лише підготовчими роботами, які не мають самостійної цінності. Такі дії і становлять зміст рекрутингової послуги, замовленої позивачем. Без здійснення відповідного пошуку, аналізу ринку праці, проведення співбесід, оцінки професійних навичок кандидатів та формування кадрового резерву, досягнення будь-якого подальшого результату є об`єктивно неможливим. Особливої уваги заслуговує також і та обставина, що саме змовник визначав остаточне рішення щодо прийняття кандидата на роботу або продовження співпраці з ним. Виконавець не є роботодавцем кандидатів, не має повноважень щодо їх працевлаштування та не може гарантувати прийняття замовником того чи іншого кандидата на роботу. Відтак фактичне оформлення трудових відносин залежить не лише від діяльності виконавця, а й від волевиявлення самого замовника та кандидатів, які є самостійними учасниками відповідних правовідносин. Покладення на виконавця відповідальності за обставини, що перебувають поза межами його контролю, суперечило б принципам справедливості, добросовісності та розумності, закріпленим у ст. 3 ЦК України.
Колегія суддів звертає увагу, що є помилковим ототожнювати поняття "надання послуг" із поняттям "досягнення гарантованого результату". Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що за договорами про надання послуг оплаті підлягає сама діяльність виконавця, якщо інше прямо не передбачено договором. Сам по собі факт недосягнення бажаного для замовника економічного або господарського ефекту не свідчить про неналежне виконання виконавцем своїх обов`язків, якщо останній вчинив усі передбачені договором дії належним чином.
Посилання позивача на пункт 3.3 договору №13/24 від 05.03.2024 також є необґрунтованим та здійснюється без урахування інших положень договору і фактичної поведінки сторін. Вказаний пункт визначає момент, з яким сторони пов`язують завершення процедури підбору кандидата, однак не свідчить про те, що вся попередньо виконана виконавцем робота втрачає правове значення або має здійснюватися безоплатно. Інше тлумачення призводило б до очевидно несправедливого результату, за якого замовник міг би безоплатно користуватися результатами професійної діяльності рекрутингової компанії, отримувати відібраних кандидатів, проводити з ними співбесіди, організовувати стажування, а згодом вимагати повернення всіх сплачених коштів лише з тієї підстави, що остаточне рішення про працевлаштування ним не було прийняте.
Фактично позивач не заперечує самого факту отримання інформації про кандидатів. Більше того, зі змісту листування вбачається, що сторони тривалий час взаємодіяли саме через застосунок "Telegram", за допомогою якого замовник ставив завдання, погоджував вимоги до вакансії, отримував інформацію щодо кандидатів та комунікував із представниками відповідача. За таких обставин є очевидним, що зазначений спосіб комунікації був добровільно обраний та фактично використовувався обома сторонами як основний інструмент виконання договірних зобов`язань.
Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що додані до апеляційної скарги відповідачем скриншоти листування у застосунку "Telegram", резюме кандидатів, інформація щодо проведених співбесід та інші матеріали справи є належними, допустимими та взаємопов`язаними доказами, які підтверджують фактичне виконання відповідачем своїх договірних обов`язків згідно умов договору №1324 від 05.03.2024. Натомість твердження позивача про недопустимість зазначених доказів ґрунтуються виключно на формальному підході до їх оцінки та не відповідають положенням чинного законодавства у сфері електронних комунікацій та сформованій судовій практиці.
Отже, матеріали справи підтверджують, що ТОВ "Імперія-Консалтинг" здійснило всі передбачені договором дії щодо пошуку, відбору та представлення кандидатів, надало замовнику відповідну кількість претендентів, організувало проведення співбесід. За таких обставин твердження позивача про відсутність результату виконання договору не відповідають фактичним обставинам справи, умовам договору та вимогам чинного законодавства України, а тому не можуть бути покладені в основу висновків суду апеляційної інстанції.
Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Статтею 277 ГПК України унормовано, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи встановлені фактичні обставини справи та наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд апеляційної інстанції виснує про відсутність:
- правових підстав для повернення відповідачем для позивача сплаченого авансу за виконання послуг у розмірі 40000 грн на виконання умов договору № 13/24 від 05.03.2024;
- ознак істотного порушення умов договору зі сторони відповідача, внаслідок чого позивач значною мірою позбувся того, на що розраховував при укладенні договору №13/24 від 05.03.2024.
Відтак, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції відсутні правові підстави для розірвання вказаного договору та стягнення з відповідача на користь позивача 40000 грн авансу, що є наслідком відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Щодо незгоди ТОВ "Імперія-Консалтинг" із додатковим рішенням Господарського суду Рівненської області від 23.10.25 у справі № 918/696/25, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Із аналізу змісту статті 244 ГПК України вбачається, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою та ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й судове рішення; додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати.
Отже, скасування основного судового рішення за результатом розгляду апеляційної скарги є самостійною підставою для скасування додаткового судового рішення до нього.
У зв`язку із тим, що суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, яким спір вирішено по суті, то додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 23.10.2025 у справі №918/696/25 також підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким слід відмовити у задоволенні заяви ТОВ "СНУП "Дракенберг" про ухвалення додаткового рішення.

Щодо клопотання ТОВ "Імперія-Консалтинг" про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн в суді апеляційної інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Відповідно до ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.
Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Частинами 1,2 ст. 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунок таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Враховуючи викладене, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.
Така правова позиція викладена у додаткових постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №910/9111/17 та від 11.12.2018 у справі №910/2170/18.
Факт надання ТОВ "Імперія-Консалтинг" професійної правничої допомоги під час розгляду справи № 918/696/25 у суді апеляційної інстанції підтверджується наданими у строк, встановлений ч. 8 ст. 129 ГПК України, наступними доказами та містяться в матеріалах справи, а саме:
- договір № 34 про надання правничої допомоги від 13.02.2026 (том 1, а.с. 154-155);
- попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (том 1, а.с. 153);
- рахунок-фактура № 31 від 16.02.2026 (том 1, а.с. 156);
- платіжна інструкція № С9Х9-B0T9-H5M6-KP25 від 23.02.2026 (том 1, а.с. 157);
- детальний опис послуг, наданих АО "Волошин і партнери" для ТОВ "Імперія-Консалтинг" згідно договору про надання правничої допомоги № 34 від 13.02.2026 (том 1, а.с. 158);
- акт виконаних робіт по наданню послуг від 16.02.2026 (том 1, а.с. 159);
- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія № 939 (том 1, а.с. );
- ордер про надання правничої допомоги ТОВ "Імперія-Консалтинг" адвокатом Волошиним Л.С., виданим АО "Волошин і партнери" на підставі договору про надання правничої допомоги №34 від 13.02.2026 (том 1, а.с. 162).
Як убачається з матеріалів справи 13.02.2026 між керуючим АО "Волошин і партнери" Леонідом Волошиним та директором ТОВ "Імперія-Консалтинг" Наталією Ковальовою підписано договір про надання правничої допомоги № 34 та скріплено печатками сторін.
Згідно п. 1.1 договору № 34 про надання правничої допомоги від 13.02.2026 адвокатське об`єднання зобов`язується надати клієнту правничу допомогу в обсязі та на умовах, визначених цим договором, зокрема, але не виключно, здійснити представництво інтересів Клієнта під час апеляційного перегляду справи №918/696/25 у Північно-західному апеляційному господарському суді за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Консалтинг" у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне німецько-українське підприємство Дракенберг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Консалтинг" про розірвання договору та стягнення 40 000,00 грн., а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати адвокатського об`єднання, необхідні для виконання цього договору.
Відповідно до п. 4.1 договору № 34 про надання правничої допомоги від 13.02.2026 розмір винагороди (далі - гонорар) Адвокатського об`єднання за надання правових послуг, які передбачені цим договором визначаються за домовленістю сторін в розмірі 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 коп.).
Також відповідачем надано: попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; платіжну інструкція № С9Х9-B0T9-H5M6-KP25 від 23.02.2026; акт виконаних робіт по наданню послуг від 16.02.2026; рахунок-фактуру № 31 від 16.02.2026 та детальний опис послуг, наданих АО "Волошин і партнери" для ТОВ "Імперія-Консалтинг" згідно договору про надання правничої допомоги № 34 від 13.02.2026. Згідно даних доказів убачається, що ТОВ "Імперія-Консалтинг" сплатило АО "Волошин і партнери" 4000 грн за надання професійної правничої допомоги у справі №918/696/25 в суді апеляційної інстанції. 
Колегія суддів апеляційної інстанції виснує, що як передбачено ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено, що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №903/390/18.
Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу
Аналогічна за змістом позиція викладена і Верховним Судом у постанові від 30.01.2023 року у справі №910/7032/17.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Такий висновок викладений у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18 та у додатковій постанові від 20.08.2020 у справі №910/3437/19 і додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.
Суд апеляційної інстанції зауважує про відсутність клопотання ТОВ "СНУП "Дракенберг" про зменшення витрат на професійну правничу допомогу у даній справі.
Водночас за умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, не надання іншою стороною доказів невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності, у тому числі спростування правильності відповідних розрахунків, витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено (Постанова Об`єднаної палати КГС ВС від 22.01.2021 №925/1137/19).
Згідно висновків, викладених Верховним Судом у п. 4.16. постанови від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19 "суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони" та "суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспівмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання" не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, що "під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору.
Так, відповідно до пунктів 69-73 постанови КГС ВС від 18.05.2022 у справі №910/4268/21 суд, вирішуючи питання, чи є розмір витрат позивача на правничу допомогу співмірним, повинен враховувати, чи змінювалась позиція сторін під час розгляду справи, в тому числі у судах першої та апеляційної інстанції, чи є аргументи, наведені в різних процесуальних документах, що подавались сторонами під час розгляду справи судом апеляційної та касаційної інстанцій, аналогічними аргументам, викладеним в позовній заяві та інших процесуальних документах, що подавались під час розгляду справи в суді першої інстанції тощо.
Подібна позиція наведена в постанові Верховного Суду від 28.04.2021 у справі №902/1051/19 та додатковій постанові Верховного Суду від 24.11.2021 у справі №925/1546/20, де зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру витрат на правничу допомогу за підготовку відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що правова позиція, викладена у відзиві на апеляційну скаргу не відрізняється від правової позиції, викладеної в зустрічній позовній заяві та у відзиві на первісний позов. Тобто фактично позиція та доводи сторін під час усього розгляду справи були незмінними, натомість коригувалась лише структура документа.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, додаткова постанова Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 927/153/22).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).
Суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 775/9215/15ц).
Отже, розмір таких витрат має бути розумним, обґрунтованим, підтвердженим належними доказами, тобто відповідати вказаним критеріям.
Колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи вищезазначені правові висновки, а також докази, які містяться в матеріалах справи зазначає, що вартість наданих послуг адвоката становить 4000 грн та складається наступним чином: 
- консультація адвоката та аналіз документів (1000 грн); 
- витрати на збір доказів (1000 грн); 
- складення апеляційної скарги на позов (опрацювання судової практики, законодавства, яке стосується предмета позову, тощо - 2000 грн). 
Колегією суддів враховується, що Велика Палата Верховного Суду у справі № 922/1964/21 від 16.11.2022 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений також у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18.
Таким чином, зважаючи на конкретні обставини даної справи, принцип змагальності сторін та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а саме їх дійсність, необхідність, обґрунтованість та розумність їх розміру, співмірність; приймаючи до уваги ту обставину, що аналіз адвокатом судової практики та законодавства у суді апеляційної інстанції не потребували надмірних зусиль; тієї обставини, що певна кількість послуг фактично поглинаються основною - складанням апеляційної скарги на рішення (опрацювання судової практики, законодавства, що стосується предмета позову, тощо); колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про часткове задоволення заяви ТОВ "Імперія-Консалтинг" та як наслідок стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну допомогу у розмірі 2000 грн.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Консалтинг" на рішення Господарського суду Рівненської області від 30.09.2025 та додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 23.10.2025 у справі №918/696/25 задоволити.
2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 30.09.2025 у справі № 918/696/25 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
3. Додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від від 23.10.2025 у справі №918/696/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне німецько-українське підприємство Дракенберг" про ухвалення додаткового рішення.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне німецько-українське підприємство Дракенберг" (вул. Геологів, 7, /1, м. Хмельницький, Хмельницький р-н, Хмельницька обл., 29016, код ЄДРПОУ 44243293) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Консалтинг" (вул. Казимира Любомирського, 4А, м. Рівне, Рівненський р-н, Рівненська обл., 33028, код ЄДРПОУ 42964974) 9084,00 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
5. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Консалтинг" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне німецько-українське підприємство Дракенберг" витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 4000 грн задоволити частково.
6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне німецько-українське підприємство Дракенберг" (вул. Геологів, 7, /1, м. Хмельницький, Хмельницький р-н, Хмельницька обл., 29016, код ЄДРПОУ 44243293) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Консалтинг" (вул. Казимира Любомирського, 4А, м. Рівне, Рівненський р-н, Рівненська обл., 33028, код ЄДРПОУ 42964974) 2000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
7. Доручити Господарському суду Рівненської області видати судові накази.
8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому ст.ст. 287-289 ГПК України.
9. Справу №918/696/25 повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "09" липня 2026 р.

Головуючий суддя Розізнана І.В. 

Суддя   Поліщук П.Я. 

Суддя   Павлюк І.Ю.