ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2026 р.  м. Київ Справа № 911/2696/25 

Розглянувши матеріали справи за позовом Фізичної особи-підприємця Воробок Михайла Івановича
до Фізичної особи-підприємця Пустового Андрія Андрійовича
про стягнення 70 295,00 грн.
Суддя Т.П. Карпечкін
Без виклику сторін. 
Обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Воробок Михайла Івановича до Фізичної особи-підприємця Пустового Андрія Андрійовича про стягнення 70 295,00 грн.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/2696/25 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Сторони належним чином повідомлені про дане судове провадження. 
Відповідачем в ході розгляду спору відзиву на позов не подано, позовні вимоги по суті не заперечено та не спростовано.
Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 Господарського процесуального кодексу України.
Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. ч. 1-2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).
Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).
Приймаючи до уваги, що учасники судового процесу скористалися наданими їм процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
У ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд ВСТАНОВИВ:
Як вбачається з викладених у позові обставин, Фізичною особою-підприємцем Воробок Михайлом Івановичем подано позов про стягнення з Фізичної особи-підприємця Пустового Андрія Андрійовича 70 295,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до Договорів-заявок на надання автомобільного транспорту № 115 ВТ та № 116 ВТ від 23.12.2024 (далі Договір-заявка) ФОП Воробок Михайло Іванович (Замовник-виконавець) та ФОП Пустовий Андрій Андрійович (Експедитор), взяли на себе наступні зобов`язання.
Відповідно до Договорів-заявок № 115 ВТ та № 116 ВТ від 23.12.2024 Сторонами було проведено такі роботи: міжнародні транспортні послуги з перевезення вантажу за маршрутом: Вінниця (Україна) – Тбілісі (Грузія) автомобілями за державними номерами: НОМЕР_1 / НОМЕР_2 та НОМЕР_3 / НОМЕР_4 на суму 140 000,00 грн. кожним.
Зазначені послуги були оплачені Експедитором, але не було сплачено вартість простою автомобілів на державному кордоні.
Відповідно до карти простою місцем завантаження автомобілів за державними номерами АО7333BE/ НОМЕР_5 та АО5700EO/ НОМЕР_6 був GREEN COOL LTP м. Вінниця, Немирівське шосе, 213, куди вони прибули для цього 24.12.2024 о 8.00 год. Цього ж дня о 15.45 год. водії отримали документи, потім о 16.30 год. прибули на розмитнення, отримали документи о 18.00 год.
Далі, розмитненням був пропускний пункт м/п Дяково-Халмеу. Прибуття на розмитнення: 03.01.2025 о 9.00 год.; отримання документів водіями: 20.01.2025 о 16.30 год.; прибуття для розвантаження: 21.01.2025 о 9.00 год., вивантаження автомобілів того ж дня о 15.00 год.
Як зазначає позивач, згідно з додатковими умовами перевезення норматив часу на завантаження і замитнення складає 48 годин з моменту прибуття автомобіля на місце виконання операції. Простій автомобіля понад встановлений норматив сплачується Замовником в сумі 1000 грн. на території України та 50 доларів за кордоном.
Отже, простій на кордоні з іноземною державою двох автомобілів тривав понад встановлений норматив часу (48 годин), з 05.01.2025-21.01.2025 (17 неповних діб), відповідно, сума простою за два автомобілі складає 1700 у.е. В національній валюті України на день подання позову 20.08.2025 офіційний курс гривні до іноземної валюти становив (USD Долар США складає 4 135,5 грн.). Враховуючи вказане, сума боргу 1700 (одна тисяча сімсот) доларів США станом на 20.08.2025 за курсом НБУ еквівалентна 70 295 грн. 
З метою досудового врегулювання спору 10.02.2025 року було направлено відповідачу претензію, що підтверджується копією експрес накладної «Нова Пошта» за №59001317159804 від 10.02.2025 року, яка отримана відповідачем, однак залишена без задоволення.
Однак, наведені зобов`язання позивач не виконав, за простій автомобілів не оплатив.
Відповідач подав відзив на позов, у якому позовні вимоги заперечував, посилаючись на непідтвердженість факту та періоду простою належними доказами та відсутність вини відповідача у такому простої.
Відповідач зазначає, що підписання позивачем 21.01.2025 Акту наданих послуг № 3 (Договір-заявка № 115-ВТ) та Акту наданих послуг № 4 (Договір-заявка № 116-ВТ) без зауважень, підтверджує факт приймання належно наданих послуг за Договорами та отримання позивачем належним чином оформлених первинних та інших документів (ТТН, СМР, рахунок та ін.), у відповідності до вимог Договору - Заявки.
Відповідні Акти без зауважень підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками контрагентів, містять твердження, що послуги надані повністю, а сторони не мають претензій одна до одної.
Зважаючи на наведене, відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись на належне виконання зобов`язання та відсутність підстав для стягнення 70295,00 грн. штрафу за понаднормовий простій. Також відповідач стверджує про наявність вини позивача, який зарано подав автомобілі на митне оформлення.
Дослідивши матеріали справи та враховуючи заперечення відповідача, судом досліджено та встановлено наступне.
Укладені між позивачем і відповідачем Договори-заявки від 23.12.2024 № 115-BT i № 116-ВТ містять орієнтовні терміни доставки вантажу у пункт призначення, а не на кордон. Відповідні Договори не містять дат подання вантажу для митного оформлення. Враховуючи обумовлений період перевезення вантажу з 24.12.2024 по орієнтовно 14.01.2025, прибуття вантажу на кордон 03.01.2025, цілком відповідає графіку перевезення.
Натомість, відповідні Договори-заявки містять зобов`язання Замовника оплачувати простій автомобіля понад встановлені терміни, що є додатковою платою за збільшення обсягу послуг перевезення (збільшення витраченого перевізником часу та несення додаткових затрат за період простою), а не штрафною санкцією. Відповідна плата була погоджена шляхом підписання відповідачем умов Договорів-заявок.
При цьому, факт підписання позивачем Актів наданих послуг № 3 (Договір-заявка № 115-ВТ) та № 4 (Договір-заявка № 116-ВТ) стосується прийняття ним та відсутності претензій лише по наведеним у таких Актах послугам.
Факт простою підтверджується «Картою простою», яка підписана представниками вантажовідправника та перевізника і скріплена їх печатками. 
Відповідач не надав жодних пояснень та доказів з приводу причин затримки розмитнення вантажу.
Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені Наказом Міністерства транспорту України 14.10.97 № 363, на які посилається відповідач, не підлягають застосування до спірних правовідносин, які виникають з міжнародного перевезення.
Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.
Згідно з ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Частина 1 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Статтею 916 Цивільного кодексу України визначено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата. 
Згідно зі ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. 
Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. 
Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). 
Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником (ч. 2). 
Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами (ч. 3).
Згідно зі ст. 931 Цивільного кодексу України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб. 
У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору. 
Частиною 1 ст. 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільною перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.
Частиною 2 ст. 11 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів встановлено, що відправник несе відповідальність перед перевізником за будь-які збитки, заподіяні відсутністю, недостатністю чи невірністю таких документів та інформації, за винятком випадків незаконних дій або недбалості перевізника.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (КДПВ) перевізник має право на відшкодування витрат, викликаних запитом про надання інструкцій чи виконанням таких інструкцій, якщо такі витрати не є наслідком його власних дій або недогляду.
Статтею 12 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» встановлено, що клієнт зобов`язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.
У зв`язку з чим, керуючись ч. 1 ст. 16 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (КДПВ) та 12 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» позивач правомірно звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача компенсації за простій автомобіля, що погоджено умовами Договорів-заявок.
У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується прострочена заборгованість відповідача перед позивачем за Договором-заявкою на надання автомобільного транспорту № 115 ВТ від 23.12.2024 та за Договором-заявкою на надання автомобільного транспорту № 116 ВТ від 23.12.2024 в сумі 1700 доларів США, що станом на момент подання позову за курсом НБУ було еквівалентно 70 295 грн. 
Відтак, позовні вимоги у відповідній частині є правомірними, доведеними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню.
Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. 
Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними у розумінні ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Згідно з ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Як визначено ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем обґрунтовані та доведені, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Пустового Андрія Андрійовича ( АДРЕСА_1 ; код РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь Фізичної особи-підприємця Воробок Михайла Івановича ( АДРЕСА_2 ; код РНОКПП НОМЕР_8 ) 1700 доларів США, що за курсом НБУ становить 70 295 грн. додаткових витрат за простій автомобіля під час перевезення, та 3 028 грн. витрат по сплаті судового збору.
3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України. 

Суддя Т.П. Карпечкін