Справа № 309/878/26
Провадження № 2/309/435/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2026 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області
в складі: головуючого-судді Довжанин М. М.
за участю секретаря судового засідання Драб Н. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Хустської міської ради про визнання права власності на майно, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до Хустського районного суду Закарпатської області з позовом до Хустської міської ради Хустського району Закарпатської області про визнання права власності на майно. 
В обґрунтування позовних вимог вказує про те, що рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 11.12.1997р. її разом із сімєю виселено з житлового будинку АДРЕСА_1 у самовільно збудовану прибудову (фактично садибний житловий будинок) за цією ж адресою. З того часу і до сьогоднішнього дня позивачка проживає у вказаному будинку. 
Рішенням виконавчого комітету Хустської міської ради від 29.10.2014р. №433 даному житловому будинку присвоєно поштову адресу « АДРЕСА_1 ». 28.11.2014р. на житловий будинок виготовлено технічний паспорт із зазначенням загальної площі будинку 99,26 кв. м. та житлової площі 37,01 кв. м.
Окрім того, Рішенням Хустського районного суду від 23.07.1993р. у справі №2-397 за нею закріплено земельну ділянку 385 кв. м., розміщеної з лівої сторони згідно землевпорядної експертизи у АДРЕСА_1 
Рішенням ІХ сесії Хустської міської ради VІІ скликання №1343 від 22.02.2019р. погоджено проект із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0200га у АДРЕСА_1 м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки).
На підставі даного рішення ОСОБА_1 замовила проектну документацію в сертифікованої землевпорядної організації та після її виготовлення подала до Відділу у Хустському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області для внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру.
08.09.2021р. Державним кадастровим реєстратором Відділу у Талалаївському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у внесені відомостей до Державного земельного кадастру, оскільки земельна ділянка заявника перетинається із земельною ділянкою кадастровий №2110800000:01:020:0024. Площа співпадає на 22.4944%. Розробнику документації було рекомендовано усунути зауваження та подати на повторну реєстрацію земельну ділянку у ДЗК. 
Після усунення відповідних розбіжностей, які було виконано після 10.11.2022 року позивачка не має можливості приватизувати земельну ділянку в силу пп. 5 п. 27 розділу Х перехідних положень Земельного кодексу України (в ред.. згідно із Законом № 2698-IX від 19.10.2022), яким визначено, що безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність колишнім власникам знищеного внаслідок обставин, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, нерухомого майна (будівель, споруд), право власності на яке відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно припинено у зв`язку із знищенням майна, а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом; кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відтак, вона не має можливості оформити право приватної власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 , яка фактично передана їй у власність органом місцевого самоврядування та відповідно зареєструвати за собою право власності на житловий будинок, збудований до 1992 року.
У позовній заяві, із врахуванням уточнених позовних вимог, позивачка просить визнати за нею право власності на житловий будинок загальною площею 99,26 кв. м. та житловою площею 37,01 кв. м. по АДРЕСА_1 .
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, представник позивачки -адвокат Іляшкович Наталія Василівна подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивачки. Уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задоволити.
Представник відповідача, Хустської міської ради Хустського району Закарпатської області в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 
Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 11.12.1997р. задоволено позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виселення та виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та їхніх неповнолітніх дітей з житлового будинку АДРЕСА_1 у самовільно збудовану прибудову за вказаною адресою. Рішення набуло законної сили 10.03.1998р.
При цьому, рішенням Хустського районного суду від 23.07.1993р. у справі №2-397 за позивачкою ОСОБА_1 закріплено земельну ділянку 385 кв. м., розміщеної з лівої сторони згідно землевпорядної експертизи у АДРЕСА_1 . Рішення набрало законної сили 16.11.1993р.
Рішенням виконавчого комітету Хустської міської ради від 29.10.2014р. №433 даному житловому будинку присвоєно поштову адресу « АДРЕСА_1 ». 28.11.2014р. на житловий будинок виготовлено технічний паспорт із зазначенням загальної площі будинку 99,26 кв. м. та житлової площі 37,01 кв. м. Також, рішенням ІХ сесії Хустської міської ради VІІ скликання №1343 від 22.02.2019р. погоджено проект із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0200га у АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) гр. ОСОБА_1 .
Фактично набувши права власності як на земельну ділянку так і на житловий будинок у АДРЕСА_1 , реалізувати своє право на оформлення та реєстрацію права власності на вказані об`єкти нерухомого майна позивачка не має можливості в силу тих обставин, що пп. 5 п. 27 розділу Х перехідних положень Земельного кодексу України (в ред. згідно із Законом № 2698-IX від 19.10.2022) визначено заборону безоплатної передачі земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації у період дії воєнного стану. Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд).
Частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Відповідно до частини першої статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.
Положенням абзацу 3 п. 78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015р., документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року. 
За змістом п. 80 Порядку, державна реєстрація права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, також може проводитися на підставі документів, передбачених Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ”.
Статтею 31 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ” визначено особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, де вказано, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються, зокрема, документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.
Верховний Суд у постанові від 15.01.2021 року по справі №1540/3952/18 та у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі №623/214/17 прийшов наступних висновків, що індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Верховний Суд виснував, що фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).
Відтак, враховуючи, що об`єкт нерухомості згідно технічного паспорта серія НОМЕР_1 від 28.11.2024р. побудований позивачкою до 05.08.1992р. та має технічні характеристики: садибний (індивідуальний) житловий будинок, отже не підлягає прийняттю в експлуатацію; рішенням виконавчого комітету Хустської міської ради №433 від 29.10.2014р. йому присвоєно поштову адресу та виділено земельну ділянку у власність 22.02.2019р. під уже збудованим майном по АДРЕСА_1 , тому за ОСОБА_1 може бути визнано право власності на збудований житловий будинок у АДРЕСА_1 .
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19). Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.
За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є визнання права.
Відповідно до частин першої та другої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
У статті 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Зі змісту статті 392 ЦК України вбачається, що вона містить дві диспозиції, за яких власник майна може звернутися з позовом про визнання права власності: 1) якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою; 2) у разі втрати власником документа, який засвідчує право власності.
Суб`єктом вимог про визнання права власності може будь-яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів у третіх осіб або претензіями третіх осіб чи необхідністю отримати правовстановлюючі документи.
Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин.
Спосіб захисту, передбачений статтею 392 ЦК України є різновидом загального способу захисту - визнання права, а тому його може бути використано в відносинах за відсутності іншого, окрім судового, шляху відновлення порушеного права.
Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 15, 317, 319, 328, 392 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 247, 259, 263, 265, 354 ЦПК України, - 
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок загальною площею 99,26 кв. м. та житловою площею 37,01 кв. м. по АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Текст рішення виготовлено 06 липня 2026 року. 

Суддя Хустського 
районного суду: Довжанин М. М.