Справа № 203/670/26 
Провадження № 2/0203/1330/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2026 року        Центральний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді – Єдаменко С.В.,
при секретарі – Пархоменко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, –

встановив:

26 січня 2026 року через підсистему «Електронний Суд» представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Шапошніковою Т.Г. до Центрального районного суду міста Дніпра було подано позовну заяву до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 28 листопада 2023 року в місті Едмонтон, провінція Альберта, Канада, реєстраційний запис № 2023-08-019440, актовий запис про шлюб LM190729. Від шлюбу сторони дітей на мають. Спільне життя з відповідачкою не склалось, спільне господарство вони не ведуть, шлюбні відносини не підтримують. Зберігати сім`ю позивач не бажає, вважає, що збереження шлюбу суперечитиме його інтересам, тому просить суд шлюб розірвати. Зважаючи на те, що сторони залишаються громадянами України, до спірних сімейних правовідносин підлягає застосуванню право України, а спір підсудний суду за загальною підсудністю. До позовної заяви додавались витяги з реєстру територіальної громади, щодо реєстрації сторін в місті Дніпро (а.с. а.с. 1 – 3).
Після надходження 28 січня 2026 року відповіді № 2283402 з Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання відповідачки (а.с. 19) ухвалою судді Центрального районного суду міста Дніпра від 29 січня 2026 року було відкрито провадження у справі та на підставі п. 1 ч. 4 ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін на 24 лютого 2026 року (а.с. 21).
Цивільна справа розглянута Центральним районним судом міста Дніпра за загальними правилами підсудності згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України за місцем реєстрації відповідачки у Центральному районі Дніпра (а.с. а.с. 13, 19). 
18 лютого 2026 року електронною поштою від відповідачки надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за її відсутності (а.с. а.с. 23 – 25).
19 лютого 2026 року від представника позивача адвоката Шапошнікової Т.Г. через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника (а.с. а.с. 26 – 27).
19 лютого 2026 року через підсистему «Електронний суд» від відповідачки надійшла заява про визнання позову (а.с. а.с. 28 – 30).
В судове засідання 24 лютого 2026 року учасники справи не з`явились. З метою перевірки підсудності справи Центральному районного суду міста Дніпра, зважаючи на укладання шлюбу в Канаді, ухвалою суду було витребувано від Державної прикордонної служби України відомості про перетинання Державного кордону України позивачем та відповідачкою (а.с. 38). 
У зв`язку з цим розгляд справи було відкладено на 20 березня 2026 року.
16 березня 2026 року від представника позивача адвоката Шапошнікової Т.Г. через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника (а.с. а.с. 41 – 42).
16 березня 2026 року від відповідачки через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи без її участі (а.с. а.с. 44 – 45).
18 березня 2026 року від Державної прикордонної служби України надійшли відомості за ухвалою від 24 лютого 2026 року (а.с. 46). Оскільки відповідачка має зареєстроване місце проживання в України, згідно відповіді Державної прикордонної служби України від 18 березня 2026 року № 19.5.1/20283-26-Вих повернулась на територію України 12 жовтня 2024 року та не виїжджала до 24 лютого 2026 року, зважаючи на наявність у позивача та відповідачки громадянства України (а.с. а.с. 8 – 9, 11 – 12) слід дійти висновку про відсутність підстав для застосування положень ст. 29 ЦПК України.
Судове засідання 20 березня 2026 року не відбулось через зайнятість судді, у зв`язку з чим розгляд цивільної справи було відкладено на 06 квітня 2026 року (а.с. 47). 
03 квітня 2026 року від представника позивача адвоката Шапошнікової Т.Г. через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника (а.с. а.с. 51 – 52).
03 квітня 2026 року від відповідачки через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи без її участі (а.с. 53).
В судове засідання 06 квітня 2026 року сторони не з`явились, судом було розглянуто цивільну справу по суті. 
Враховуючи, що учасники справи в судове засідання не з`явились, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
26 листопада 2023 року між ОСОБА_3 (місце народження – Україна) та ОСОБА_4 (місце народження – Україна) в місті Едмонтон, провінція Альберта, Канада було укладено шлюб, який в подальшому було зареєстровано 28 листопада 2023 року за реєстраційним № 2023-08-019440. На підтвердження укладання шлюбу Відділом реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_5 було видано свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 , яке підписано Помічником заступника міністра, Служба з питань споживачів, реєстрації та стратегічного розвитку ОСОБА_6 (а.с. 6 на зв.).
14 січня 2026 року Управлінням юстиції Альберта за підписом секретаря провінції було проставлено апостиль на вказаному свідоцтві про шлюб (а.с. 5).
Вказані документи було перекладено з англійської на українську мову перекладачем Димчак Мариною Олександрівною, справжність підпису якої, її кваліфікацію та дієздатність було перевірено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Корнєєнковою Надією Олександрівною 20 січня 2026 року, за реєстром № 1044 (а.с. 7).
Відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Для вчинення будь-яких нотаріальних дій, у тому числі, і для засвідчення вірності перекладу та вірності копій, документи, які складено за кордоном, повинні прийматися нотаріусами за умови їх легалізації або проставляння апостилю, якщо інше не передбачено міжнародними договорами.
Легалізація документів та/або проставлення апостилю – це процес підтвердження походження документів. Як апостиль, так і легалізація підтверджують справжність підпису особи, що засвідчила документ.
Апостиль ставиться для використання документів в країнах, які підписали Гаазьку конвенцію, яка була прийнята в 1961 році, згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10.01.2002 Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів та вступила в силу в Україні в 2003 році.
Згідно зі статтею 1 Гаазької конвенції – ця Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави.
Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються:
a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця;
b) адміністративні документи;
c) нотаріальні акти;
d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.
Статтею 3 даної Конвенції передбачено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений.
Відповідно до статті 4 Конвенції передбачений в частині 1 статті 3 даної Конвенції апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції.
Україна та Канада (з 11 січня 2024 року) є учасниками Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів (Гаага, 1961 рік), у зв`язку з чим відсутня необхідність легалізації виданих уповноваженими органами Чорногорії офіційних документів, на яких було проставлено апостиль.
За таких обставин, факт укладання шлюбу між позивачем та відповідачкою є підтвердженим та він має в Україні відповідні правові наслідки, аналогічні укладанню шлюбу на території України.
Згідно ч. 1 ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.
Згідно зі ст. 60 цього Закону правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі, а за відсутності такого правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання.
Згідно ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.
За таких обставин, до спірних правовідносин між сторонами можуть бути застосовані положення сімейного законодавства України. 
Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі статтею 110 цього Кодексу.
Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення.
Приймаючи до уваги визнання відповідачкою позовних вимог, а також фактичних обставин, викладених в позовній заяві позивачем, суд приходить до висновку, що сторони припинили шлюбні стосунки, спільне господарство не ведуть, зберігати сім`ю не бажають, вважають, що вона розпалася остаточно. Спору щодо поділу майна між сторонами на цей час немає. У разі виникнення спору він вирішуватиметься в самостійному провадженні. За вказаних обставин суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Зважаючи на визнання позивачкою позовних вимог, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» позивачу слід повернути з державного бюджету 50 % сплаченого ним при поданні позовної заяви судового збору, решту витрат про справі слід стягнути з відповідачки. 

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 13, 53, 60, 68 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 34, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст.4, 10, 141, 247, 264, 268 ЦПК України, суд –

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Шлюб, укладений між  ОСОБА_1 (РНОКПП – НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_1 ),  ІНФОРМАЦІЯ_1 , та  ОСОБА_2 (РНОКПП – НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_2 ),  ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 28 листопада 2023 року Відділом реєстрації актів цивільного стану міста Едмонтон провінції Альберта Канада, реєстраційний номер 2023-08-019440 (актовий запис LM190729) – розірвати.
Стягнути з  ОСОБА_2 (РНОКПП – НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_2 ),  ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь  ОСОБА_1 (РНОКПП – НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_1 ),  ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір в розмірі 532 (п`ятсот тридцять дві) гривні 48 копійок.
Повернути  ОСОБА_1 (РНОКПП – НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_1 ),  ІНФОРМАЦІЯ_1 , з державного бюджету сплачений судовий збір в розмірі 532 (п`ятсот тридцять дві) гривні 48 копійок, перерахований згідно квитанції № 8912-8853-8997-2508 від 26 січня 2026 року.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.273 ЦПК України.
Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня підписання його повного тексту.
Повний текст рішення складено 21 квітня 2026 року

Суддя      С.В. Єдаменко