УХВАЛА

09 липня 2026 року
м. Київ

справа № 209/7725/24
провадження № 61-9116ск26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 11 березня 2026року, додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 30 березня 2026 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 червня 2026 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_1 , про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до   ОСОБА_5 ,  ОСОБА_4 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька. 

Дніпровський районний суд міста Кам`янського рішенням від 11 березня 2026 року позовну заяву ОСОБА_2 задовольнив. 

Встановив факт батьківства ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Першотравневе Богодухіського району Харківської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вніс зміни до актового запису № 45 від 24 січня 2023 року про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданого Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), зазначивши в графі «Відомості про батька» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, в графі «ім`я по-батькові дитини» - « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Стягнув солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 1 211,20 грн та витрати на проведення експертизи у сумі 18 940,74 грн, а саме по 10 075,97 грн з кожного.

Дніпровський районний суд міста Кам`янського додатковим рішенням від 30 березня 2026 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Стребіж А. О. про ухвалення додаткового рішення задовольнив частково. 

Стягнув солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 22 500,00 грн. 

У задоволені решти вимог заяви відмовив.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 09 червня 2026 року апеляційні скарги ОСОБА_4 залишив без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 11 березня 2026 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 30 березня 2026року залишив без змін.

07 липня 2026 року ОСОБА_1 , через підсистему «Електронний суд», подала до Верховного Суду касаційну скаргу в указаній справі.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження виходячи з наступного.

Згідно частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено, зокрема, рішення (ухвала), що оскаржується; підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав); клопотання особи, яка подає скаргу. 

Звертаючись до Верховного Суду ОСОБА_1 зазначила у вступній частині, що касаційна скарга на постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 червня 2026 року, разом із тим у прохальній частині касаційної скарги заявниця просить скасувати судові рішення у справі 209/7725/24 суду першої та апеляційної інстанції, скасувати додаткове рішення у справіта ухвалити рішення касаційної інстанції у справі.
Відповідно до статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право: залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду; скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині; скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині; у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині; у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-6 частини першої цієї статті.
Слід зауважити, що Верховний Суд не може самостійно зазначити судове рішення, що оскаржує заявник, тому ОСОБА_1 необхідно уточнити прохальну частину касаційної скарги та зазначити, яке (які) саме судове (судові) рішення (якого саме суду та від якої саме дати) вона оскаржує та просить скасувати і викласти її з урахуванням статті 409 ЦПК України.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб).
У касаційній скарзі заявницею зазначено учасників справи - Вищу раду правосуддя та Дніпровську обласну прокуратуру. Разом із тим зі змісту судових рішень вбачається, що вказані юридичні особи, не були учасниками справи в судах попередніх інстанцій. 
Отже, ОСОБА_1 необхідно надати уточнену редакцію касаційної скарги у якій зазначити належний склад учасників справи № 209/7725/24.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Якщо касаційна скарга подана на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, у такій скарзі необхідно зазначити, щодо якої саме норми права відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Частиною першою статті 411 ЦПК України визначено такі підстави для касаційного оскарження: 1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; 4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; 5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; 6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; 8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України підставою оскарження є порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
У касаційній скарзі заявниця узагальнено посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, не дослідження судами зібраних у справі доказівта зазначає постанови Верховного Суду у справах про визначення батьківства, що має ознаки касаційного оскарження з підстав, визначених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України. Разом із тим, не зазначає в чому невідповідність оскаржуваних судових рішень висновкам викладеним у зазначених у касаційній скарзі постановах Верховного Суду.
Крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням конкретної норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах. При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, в яких подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 523/6003/14-ц, від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16).
Особа, яка подає касаційну скаргу, має чітко визначити та обґрунтувати одну чи декілька (якщо вони не є взаємовиключними) підстав касаційного оскарження передбачених процесуальним законом (частиною другою статті 389 ЦПК України). 
Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки відповідно до положень частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Для усунення вказаного недоліку заявнику слід надати до суду нову редакцію касаційної скарги з врахуванням вимог цієї ухвали щодо повноти зазначення підстав касаційного оскарження та їх нормативно-правового обґрунтування.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення зазначених недоліків.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 11 березня 2026року, додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 30 березня 2026 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 червня 2026 року залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Петров