КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 372/359/26 Головуючий у суді І інстанції: Потабенко Л.В.
провадження №22-ц/824/11146/2026 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Музичко С.Г., Ратнікової В.М., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою адвоката Клименка Тараса Васильовича, який представляє інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 квітня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2026 року ТОВ «Бізнес позика» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором №530611-КС-001 про надання кредиту від 22.03.2025 року в розмірі 65 090,00 грн, яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 23 000,00 грн, суми прострочених платежів по процентах - 25 990,00 грн, суми заборгованості по відсоткам відповідно до ст. 625 ЦК України 11 500,00 грн та суми прострочених платежів за комісією - 4600,00 грн, а також стягнути сплачені 2662,40 грн судового збору. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 22.03.2025 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено Договір №530611-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
ТОВ «Бізнес позика» 22.03.2025 року направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір №530611-КС-001 про надання кредиту. 22.03.2025 року ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 530611-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес позика» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-9331, на номер телефону, що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий боржником було введено/відправлено.
Таким чином, 22.03.2025 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено договір №530611-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, надало ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 23 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку, котра була вказана позичальником при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті.
Відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання, що спричинило виникнення заборгованості, яка станом на 07.01.2026 року становить 65 090,00 грн, яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 23 000,00 грн, суми прострочених платежів по процентах - 25 990,00 грн, суми заборгованості по відсоткам відповідно до ст. 625 ЦК України - 11 500,00 грн та суми прострочених платежів за комісією - 4600,00 грн.
У зв`язку із вищенаведеним позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 06 квітня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованість за договором №530611-КС-001 про надання кредиту від 22.03.2023 року, що становить 41955,42 грн та сплачений судовий збір в розмірі 2662,40 грн, а всього стягнуто 44617,82 грн.
У задоволенні решти вимог відмовлено.
Не погодившись з вказаним заочним рішення суду першої інстанції, адвокат Клименко Т.В., який представляє інтереси ТОВ «Бізнес позика» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 квітня 2026 року змінити в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» суми заборгованості за кредитним договором, а саме змінити загальну стягнену суму з 41 955,42 грн на 53 455,42 грн. В решті рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги представник позивача посилався на те, що висновки суду першої інстанції щодо зменшення розміру процентів за користування кредитом та комісії за надання кредиту не відповідають дійсності та законності у даній справі.
Зазначав, що відсотки по кредитному договору №530611-КС-001 нараховані в період дії договору за кожен день користування кредитом на залишок по кредиту та відповідають нормам ЦК України, умовам договору про надання кредиту та Правилам надання споживчих кредитів.
В пункті 4.2.2 договору сторони визначили обов`язковий графік платежів за договором, припускаючи, що позичальник буде його дотримуватись.
Згідно графіку платежів було погоджено, що якщо позичальник сплачує заборгованість згідно графіка платежів (без порушень), то треба сплатити по договору 46 555,42 грн, з яких по процентах - 18 955,42 грн, оскільки з кожним платежем сума загального боргу на яку нараховується кожного дня проценти зменшується.
Отже, загальна сума до сплати дійсно становила би 46 55,42 грн, з яких по процентах - 18 955,42 грн, лише у випадку належного виконання позичальником зобов`язань та погашення обумовлених сум згідно з графіком платежів.
Однак, боржником не було здійснено жодного платежу на погашення кредиту за договором №530611-КС-001 про надання кредиту, чим порушено зобов`язання, встановлені договором, що цілком закономірно призвело до подорожчання кредиту і збільшення загального розміру нарахованих процентів за період користування кредитом, оскільки проценти нараховуються щоденно на фактичний залишок по тілу кредиту.
Наголошував, що з розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що проценти за користування кредитом за відсотковою ставкою в розмірі 1% нараховані позивачем на залишок заборгованості по тілу кредиту чітко в межах дії договору, а саме з 22.03.2025 року по 12.07.2025 року включно.
Крім того, з розрахунку видно, що штрафні санкції за неналежне виконання умов договору не нараховувались та не входять до складу позовних вимог, а проценти за користування кредитом після 12.07.2025 року не нараховувались і як видно, що вже з 13.07.2025 року їх розмір залишився незмінним - 25990 грн.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також щодо законності включення комісії за надання кредиту до умов кредитного договору.
Представник позивача зазначав, що комісія за надання кредиту передбачена як умовами кредитного договору так і Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика», Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної, які були підписані позивачем, що свідчить про обізнаність останнього щодо включення комісії «за надання кредиту» до загальних витрат за споживчим кредитом та порядком сплати такої комісії.
Також, комісія за надання кредиту та порядок її сплати визначені пунктами 2.1., 2.5, 4.2.2. договору та п.п. 1.4, 2.7, 5.2 Правил про надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика», які є невід`ємною частиною договору про надання кредиту.
Крім того, комісія за надання кредиту передбачена п. 4 Паспорту споживчого кредиту та Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача (додаток № 1 до договору).
Тому вважає, що встановлення комісії за надання кредиту є правомірним.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи даний спір та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що сума отриманого кредиту становить 23 000,00 грн строк дії договору 5 місяців. Відсотки за користування кредитом становлять 18955,42 грн, які нараховуються за ставкою 10,92 від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Таким чином суд першої інстанції прийшов до висновку, що заборгованість за кредитним договором становить 23 000,00 грн заборгованість по тілу, 18955,42 грн відсотки за користування кредитом. А нарахування відсотків поза межами строку дії договору є безпідставними, тому суд першої інстанції не вбачав підстав для стягнення відсотків нарахованих після 12.07.2025 року.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення із відповідача на користь позивача заборгованість по відсотках відповідно до ст.625 ЦК України в сумі 11500,00 грн та за комісією в сумі 4600 грн, суд першої інстанції керувався положенням п. 18 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, та обгрунтовував свої висновки тим, що оскільки комісія та відсотки відповідно до ст.625 ЦКУ, за кредитним договором №530611-КС-001 нараховані за період дії воєнного стану, тому позов в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комісію в сумі 4600 грн, та заборгованості по відсотках відповідно до ст.625 ЦКУ в сумі 11 500,00 грн задоволенню не підлягають.
Такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні, або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).
В силу положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Положення ч.1 ст.205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічна позиція наведена у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19.
Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Встановлено, що 22.03.2025 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено договір №530611-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію».
ТОВ «Бізнес позика» 22.03.2025 року направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір №530611-КС-001 про надання кредиту.
22.03.2023 року ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договір №530611-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес позика» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-9331, на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржником було введено/відправлено.
Як вбачається з анкети клієнта ОСОБА_1 , сума бажаного кредиту - 23 000,00 грн., дата отримання кредиту - 22 березня 2023 року, зазначено адресу реєстрації та проживання, РНОКПП, дату і місце народження, документ, що посвідчує особу, електронну адресу, фінансовий номер телефону та номер банківського рахунку/банківської картки для перерахунку коштів.
Сторони уклали договір №530611-КС-001 про надання кредиту (кредитний договір) на наступних умовах:
Відповідно до п.2.1. Кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 23000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та комісію за надання Кредиту у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика».
Відповідно до п.2.2. Тип Кредиту: кредит.
Відповідно до п.2.3. Строк, на який надається Кредит: 16 тижнів.
Відповідно до п.2.4. Стандартна процентна ставка за Кредитом: в день 1%, фіксована.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку.
Відповідно до п.2.5. Комісія за надання Кредиту: 4600,00 грн.
Комісія нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту. Розмір комісії, встановлений цим пунктом договору, залишається незмінним протягом усього строку (терміну) договору. Встановлений договором розмір комісії не може бути збільшено кредитодавцем в одностронньому порядку.
Відповідно до п.2.7. Загальний розмір наданого кредиту: 23 000 грн.
Відповідно до п. 2.8. Строк дії Договору: до 12.07.2025 року.
Відповідно до п. 4.2.1 у разі, якщо погашення кредиту здійснюється відповідно до погодженого сторонами графіку платежів, що наведений в .п 4.2.2 та додатку № 1 до договору, чи в разі дострокового повернення суми наданого кредиту, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом розраховуються відповідно до зниженої процентної ставки, що вказана в п. 10.2 договору.
В п. 4.2.2 сторони визначили обов`язковий графік платежів за договором, припускаючи, що позичальник буде його дотримуватись.
Відповідно до п. 4.2.4 у разі не повернення будь-якого з платежів у строки, передбачені графіком платежів, кредитодавець здійснює відповідне коригування зобов`язань позичальника, зокрема враховуючи те, що у такому разі умови про нарахування процентів за зниженою процентною ставкою починаючи з (восьмого) дня прострочення внесення платежу, передбаченого графіком платежів, надалі не застосовуються, водночас, проценти за користування кредитом нараховуються на фактичний залишок суми кредиту. Всі нараховані проценти мають бути сплачені не пізніше дати кожного з наступних чергових платежів, водночас сторони погодили, що кредитодавець за аналогією з порядком, визначеним в абз. 2 п. 1 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» надає позичальнику оновлений графік платежів шляхом відображення такого графіку в Особистому кабінеті позичальника.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 07.01.2026 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість за Договором №530611-КС-001 про надання кредиту від 22.03.2023 року, яка складає 65 090,00 грн, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 23 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 25 990,00 грн; суми заборгованості по відсоткам відповідно до ст. 625 ЦК України - 11 500,00 грн та суми прострочених платежів за комісією - 4600,00 грн.
Суд апеляційної інстанції вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що 22.03.2025 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 був укладений договір №530611-КС-001 про надання кредиту в електронній формі, умови якого позивачем були виконані. Відповідач у передбачений договором строк заборгованість не повернув. Оспорюваний договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину, без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не міг бути укладений.
Що стосується розміру заборгованості.
Як вбачається із розрахунку заборгованості, борг за тілом кредиту становить 23 000 грн. Вказаний розмір боргу не викликає сумніву у колегії суддів.
З матеріалів справи встановлено, що кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором, який позичальником не повернутий, а тому існують правові підстави для стягнення з відповідача фактично отриманої суми кредитних коштів, яку просить позивач, а саме в розмірі 23 000 грн.
Згідно графіку платежів було погоджено, що якщо позичальник сплачує заборгованість згідно графіка платежів (без порушень), то треба сплатити по Договору 46 555,42 грн з яких по процентах - 18 955,42 грн, оскільки з кожним платежем сума загального боргу на яку нараховується кожного дня проценти зменшується (а.с. 16).
Отже, загальна сума до сплати становила би 46 555,42 грн, з яких по процентам 18 955,42 грн лише у випадку належного виконання позичальником зобов`язань та погашення обумовлених сум згідно з графіком платежів.
Однак як вбачається з розрахунку заборгованості відповідач жодного платежу на погашення кредиту за договором №530611-КС-001 не було здійснено, чим порушено зобов`язання, встановлені договором, що в свою чергу призвело до подорожчення кредиту і збільшення загального розміру нарахованих процентів за період користування кредитом, оскільки проценти нараховуються щоденно на фактичний залишок по тілу кредиту.
З розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що проценти за користування кредитом за відсотковою ставкою в розмірі 1% нараховані позивачем на залишок заборгованості по тілу кредиту чітко в межах дії договору, а саме з 22.03.2025 року по 12.07.2025 року включно.
Проценти за користування кредитом після 12.07.2025 року не нараховувались і як видно, що вже з 13.07.2025 року їх розмір залишився незмінним - 25 990 грн.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача розміру прострочених відсотків за користування кредитом у розмірі 18 955,42 грн, оскільки така сума стягненню по відсотках підлягала лише у випадку належного виконання позичальником зобов`язань та погашення обумовлених сум згідно з графіком платежів.
Отже, з вищевикладеного вбачається, що розрахунок заборгованості наданий позивачем по кредитному договору №530611-КС-001 повністю відповідає умовам Договору, а розмір нарахованих процентів відповідає нормам статей 1048, 1050 та 1056-1 ЦК України, оскільки позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, що нараховані на залишок по тілу кредиту у межах строку дії договору, який був встановлений умовами Договору № 530611-КС-001 про надання кредиту від 22.03.2025 року і закінчувався 12.07.2025 року.
Оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення між сторонами договору та факт існування за договором заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків по сплаті кредиту, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, є вимога позивача про стягнення з відповідача прострочених платежів по процентах станом на 07.01.2026 року у розмірі 25990 грн, обов`язковість сплати яких позичальником передбачена положеннями договору та нормами цивільного законодавства.
Суд апеляційної інстанції враховує, що їх нарахування здійснено у відповідності до умов договору (щодо розміру та строку нарахування), а тому їх розмір є обґрунтованим та підлягають стягненню з відповідача.
Що стосується сплаченої відповідачем комісії у розмірі 4600,00 грн та підстав її нарахування, то слід врахувати, що 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22).
Таким чином, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в тому числі і в судовому порядку).
Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту у розмірі 4600,00 грн, а також подальше зарахування на її оплату коштів сплачених відповідачем за наданим кредитом, колегія суддів вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.
Що стосується стягнення судом заборгованості нарахованої по відсоткам відповідно до ст. 625 ЦК України в розмірі 11 500 грн, то суд апеляційної інстанції враховує наступне.
Відповідно до п. 7.5. договору у разі прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом та/або Комісії та/або Комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів (якщо умови додаткової угоди до цього Договору передбачають сплату комісії за видачу у Кредит додаткових грошових коштів) та/або суми Кредиту у визначені цим договором терміни, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю суму заборгованості з урахуванням 700 000% процентів річних від суми заборгованості в силу положень статті 625 ЦК України (а.с. 19 зворот).
Тобто умовами договору передбачена відсоткова ставка за порушення грошового зобов`язання.
Проте, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Враховуючи викладене, законних підстав для стягнення з відповідача зазначених процентів у розмірі 11 500 грн, не вбачається.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 530611-КС-001 від 22.03.2025 року у розмірі 23 000 грн - заборгованість по тілу кредиту, 25 990 грн - заборгованість за процентами, суми прострочених платежів за комісією - 4600 грн.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Оскільки суд першої інстанції в резолютивній частині оскаржуваного рішення визначив загальну суму заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, з метою уникнення ускладнень при виконанні судового рішення, колегія апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову у повному обсязі.
Щодо судових витрат.
Відповідно до пп. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. ч. 1 та 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Позивачем заявлено позов на суму 65 090 грн. Апеляційним судом задоволено вимоги позивача в загальному розмірі 53 590 грн, що складає 82,33% від пред`явлених вимог.
При пред`явленні позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 грн (а.с. 1). За подання апеляційної скарги судовий збір підлягав сплаті у розмірі 3633,60 грн, який сплачено позивачем (а.с. 136).
За таких обставин, з урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 5183,50 гривні (6296 грн х 82,33%).
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду в частині визначення розміру відсотків у розмірі 18 955,42 грн за користування кредитом, в частині не задоволення позовних вимог за комісією у розмірі 4600 грн та стягнення судових витрат не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що полягало у невірному наданні оцінці доказів та тлумаченні закону, і підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог відповідно до ст. 376 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Клименка Тараса Васильовича, який представляє інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» задовольнити частково.
Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 квітня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість за договором №530611-КС-001 про надання кредиту від 22.03.2025 року у розмірі 23 000 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 25 990 грн - сума прострочених платежів по процентах, 4600 грн - сума прострочених платежів за комісією.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 5183,50 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.
Реквізити сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», код ЄДРПОУ: 41084239, адреса: 01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 26, офіс 411.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Повний текст постанови складено «02» вересня 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

В.М. Ратнікова