ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

07 вересня 2026 року | м. Дніпро | справа № 280/2443/26

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Головко О.В., Добродняк І.Ю., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 травня 2026 року (суддя О.В. Конишева) у справі № 280/2443/26 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення повного розрахунку при звільненні з позивачем в день виключення його зі списків військової частини;
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача 317592,84 грн. середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 13 лютого 2024 року по 13 серпня 2024 року;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової грошової винагороди відповідно до Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 з березня по червень 2022 року на суму 223247,32 грн., одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення на суму 43704,34 грн.; перерахованого грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 19.05.2023 на суму 209253,59 грн.; індексації грошового забезпечення за вересень 2016 - листопад 2018 років на суму 99937,83 грн;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової грошової винагороди відповідно до Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 на суму 223247,32 грн. з 22.03.2022 по день фактичної виплати;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення на суму 43704,34 грн. з 12.02.2024 по день фактичної виплати;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати перерахованого грошового забезпечення на суму 209253,59 грн. з 29.01.2020 по день фактичної виплати;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію
втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення на суму 99937,83 грн. з 01 вересня 2016 року по день фактичної виплати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив вимоги законодавства, оскільки не виплатив позивачу при звільненні всіх належних сум. Позивач вважає, що існують достатні правові підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини грошових доходів.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26 травня 2026 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.02.2024 по 13.08.2024;
- стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.02.2024 по 13.08.2024 у загальному розмірі 147 462,63 грн (сто сорок сім тисяч чотириста шістдесят дві гривні 63 коп.);
- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової грошової винагороди відповідно до Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 з березня по червень 2022 року на суму 223247,32 грн., одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення на суму 43704,34 грн, перерахованого грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 19.05.2023 на суму 209253,59 грн, індексації грошового забезпечення за вересень 2016 - листопад 2018 років на суму 99937,83 грн, відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159;
- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової грошової винагороди відповідно до Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 на суму 223247,32 грн. з 22.03.2022 по день фактичної виплати, відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159;
- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення на суму 43704,34 грн. з 12.02.2024 по день фактичної виплати відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159;
- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати перерахованого грошового забезпечення на суму 209253,59 грн. з 29.01.2020 по день фактичної виплати відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159;
- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення на суму 99937,83 грн. з 01 вересня 2016 року по день фактичної виплати відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено. 
Судом першої інстанції зазначено, що оскільки відповідач не провів з позивачем на день його виключення зі списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення розрахунок у повному обсязі, то позивач відповідно до статті 117 КЗпП України має право на виплату середнього грошового забезпечення за затримку розрахунку при звільненні.
Суд першої інстанції встановив, що розмір середнього заробітку позивача за період з 13.02.2024 по 13.08.2024 становить 147 462,63 грн., а тому вказав про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Суд першої інстанції з`ясував, що компенсація втрати частини доходів через порушення строку їх виплати повинна нараховуватись у місяці, в якому проведено виплату заборгованості. Відповідно невиплата компенсації у вказаний період свідчить про відмову виплатити таку згідно із Законом № 2050-ІІІ і не потребує оформлення відмови окремим рішенням.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходів, оскільки матеріалами справи підтверджуються обставини несвоєчасної виплати позивачу додаткової грошової винагороди відповідно до Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 з березня по червень 2022 року на суму 223247,32 грн., одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення на суму 43704,34 грн.; перерахованого грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 19.05.2023 на суму 209253,59 грн.; індексації грошового забезпечення за вересень 2016 - листопад 2018 років на суму 99937,83 грн.
Відтак, суд першої інстанції зазначив про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що спеціальним законодавством не передбачено нарахування та виплату військовослужбовцям середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а отже позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Вважає, що законодавець передбачив обов`язкове врегулювання спору у правовідносинах щодо виплати компенсації втрати частини доходів. Зауважує, що у спірному випадку компенсація втрати частини доходів не підлягає нарахуванню та виплаті за порушення строку виплати додаткової винагороди згідно постанови КМУ №168, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, перерахованого грошового забезпечення.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 у період з 03.08.2016 по 12.02.2024, наказом від 09.02.2024 позивача з 12.02.2024 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24.05.2024 року по справі № 280/2440/24 позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково, зокрема: зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату позивачу додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розрахунку 100000 грн на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні позивача з 22.03.2022 по 23.03.2022, з 23.03.2022 по 27.04.2022 в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, та відпустках для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії з 28.04.2022 по 27.05.2022, з 28.05.2022 по 26.06.2022, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08.05.2024 по справі №280/2206/24 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково, зокрема:
зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за сім повних календарних років служби, з урахуванням виплачених сум;
зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити позивачу грошове забезпечення за період з 29.01.2020 по 31.12.2020, яке розраховане виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2020 Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум;
зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити позивачу грошове забезпечення за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, яке розраховане виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2021 Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум; 
зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити позивачу грошове забезпечення за період з 01.01.2022 по 31.12.2022, яке розраховане виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2022 Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум;
зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити позивачу грошове забезпечення за період з 01.01.2023 по 19.05.2023, яке розраховане виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2023 Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум;
зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за вересень 2016 - листопад 2018 років з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні суду, в іншій частині позовних вимог відмовлено.
На виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду по справі №280/2440/24 та №280/2206/24 відповідач здійснив відповідні нарахування:
додаткової грошової винагороди відповідно до Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 з березня по червень 2022 року на суму 223247,32 грн.
одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення на суму 43704,34 грн.;
перерахованого грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 19.05.2023 на суму 209253,59 грн.;
індексації грошового забезпечення за вересень 2016 - листопад 2018 на суму 99937,83 грн.
Позивач, вважаючи наявним у нього права на отримання середнього заробітку за період затримки розрахунку та на компенсацію втрати частини грошових доходів, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Стосовно стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Щодо застосування до спірних відносин положень законодавства про працю, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 за №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, в якому визначені основні трудові права працівників.
Оскільки спеціальним законодавством, яким врегульовано проходження військової служби, не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, то застосуванню підлягають положення трудового законодавства, якими такі питання врегульовані.
Таким чином, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.
Положеннями ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Положеннями ст. 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Отже, індексація грошового забезпечення, перераховане грошове забезпечення, одноразова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення, винагорода відповідно до Постанови КМУ № 168, на які мав право позивач, повинні були бути виплачені у день звільнення позивача 12.02.2024 року, а факт їх несвоєчасної виплати - 27.02.2026 року є підставою для застосування наслідків, що передбачені ст. 117 КЗпП України.
Таким чином, оскільки з позивачем здійснено повний розрахунок при звільненні лише 27.02.2026 року, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у спірному випадку наявні підстави для застосування ст.117 КЗпП України. Зворотні аргументи скаржника є безпідставними.
Доводи щодо здійсненого судом першої інстанції розрахунку в апеляційній скарзі відсутні, скаржником не наведені, правильність розрахунків суду першої інстанції скаржник не спростовує.
Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 147 462,63 грн.
Стосовно компенсації втрати частини доходів.
Суд апеляційної інстанції враховує, що Верховний Суд вже викладав правові висновки щодо застосування норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ, зокрема у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19.
Ухвалюючи постанову у справі №240/11882/19, Верховний Суд виходив із аналізу норм Закону №2050-ІІІ, відповідно до статті 2 якого компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі №2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед іншого, заробітна плата (грошове забезпечення).
Відповідно до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).
Згідно зі статтею 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
У справі №240/11882/19 Верховний Суд зауважив, що використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
З покликанням на аналогічні висновки, сформульовані у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року №21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17 та від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17, Верховний Суд у справі №240/11882/19 висновував, що зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Застосовуючи цей висновок у справі №240/11882/19, з урахуванням наявності факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення за заявлений період у зв`язку з бездіяльністю власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, Верховний Суд дійшов висновку, що така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.
Такої правової позиції дотримувався і Верховний Суд у справах №120/9475/21-а (постанова від 29.03.2023), №620/7687/21 (постанова від 21.03.2023), №280/5397/19 (постанова від 10.10.2024), №380/1607/24 (постанова від 24.01.2025), №640/12053/21 (постанова від 29.05.2025).
Враховуючи правові позиції Верховного Суду, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на отримання компенсації втрати частини доходів, оскільки матеріалами справи підтверджуються обставини несвоєчасної виплати позивачу сум: перерахованого грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 19.05.2023 на суму 209253,59 грн.; індексації грошового забезпечення за вересень 2016 - листопад 2018 років на суму 99937,83 грн. Разом з тим, скаржником не спростовано та не заперечується, що перераховане позивачу грошове забезпечення за період з 29.01.2020 по 19.05.2023 на суму 209253,59 грн. не належить до одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Суд апеляційної інстанції вважає помилковими аргументи скаржника, що законодавцем передбачено обов`язкове досудове врегулювання спору щодо виплати компенсації втрати частини доходів, також з цього приводу суд звертає увагу на постанову Верховного Суду від 02 квітня 2024 року у справі № 560/8194/20, в якій Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду вказала, що відмова у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні статті 7 Закону № 2050-ІІІ не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством.
Також Верховний Суд у вказаній справі, серед іншого, дійшов висновку, що компенсація втрати частини доходів через порушення строку їх виплати повинна нараховуватись у місяці, в якому проведено виплату заборгованості. Відповідно невиплата компенсації у вказаний період свідчить про відмову виплатити таку згідно із Законом № 2050-ІІІ і не потребує оформлення відмови окремим рішенням.
Щодо аргументів відповідача про те, що рішення суду у справі №280/2206/24 набрало законної сили 08.10.2024 року, суд апеляційної інстанції зауважує, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває з часу не виплати їй доходу, а не з дня ухвалення чи набрання законної сили судовим рішенням. Отже, компенсація має нараховуватися за весь час невиплати доходу, а не лише за час після ухвалення/виконання судового рішення.
За цих обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати перерахованого грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 19.05.2023 на суму 209253,59 грн, індексації грошового забезпечення за вересень 2016 - листопад 2018 років на суму 99937,83 грн, відповідно до Закону № 2050-ІІІ та №159, а також зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати перерахованого грошового забезпечення на суму 209253,59 грн. з 29.01.2020 по день фактичної виплати відповідно до Закону України № 2050-ІІІ та Порядку №159, компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення на суму 99937,83 грн. з 01 вересня 2016 року по день фактичної виплати відповідно до Закону № 2050-ІІІ та Порядку №159.
Водночас, колегія суддів враховує, що норми Закону № 2050-ІІІ пов`язують можливість компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, з одержанням таких доходів на території України і з тим, що вони саме не мають разового характеру.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок №260) затверджено наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260.
Пункт 2 розділу I Порядку №260 визначає, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Апеляційний суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.05.2026 у справі № 280/8933/24 вказала, що у пункті 2 розділу І Порядку № 260 зазначено, що додаткова винагорода на період дії воєнного стану, виплата якої визначена постановою КМУ від 28 лютого 2022 р. № 168, є саме одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, має одноразовий характер, а тому немає підстав для застосування приписів Закону № 2050-ІІІ та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою відповідної додаткової винагороди.
Апеляційний суд зауважує, що одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення при звільненні з військової служби також в силу положень п.2 розділу І Порядку №260 є саме одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, має одноразовий характер, а тому немає підстав для застосування приписів Закону № 2050-ІІІ та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою відповідної одноразової допомоги.
Отже, суд першої інстанції хибно дійшов висновку про наявність підстав визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової грошової винагороди відповідно до Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 з березня по червень 2022 року на суму 223247,32 грн., одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення на суму 43704,34 грн.; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової грошової винагороди відповідно до Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 на суму 223247,32 грн. з 22.03.2022 по день фактичної виплати; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення на суму 43704,34 грн. з 12.02.2024 по день фактичної виплати.
З цих підстав, керуючись ст. 317 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню часткового, рішення суду слід скасувати в частині задоволення вимог щодо компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової грошової винагороди відповідно до Постанови КМУ № 168, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позову в цій частині вимог.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 травня 2026 року у справі №280/2443/26 скасувати у частині задоволених вимог про: 
- визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової грошової винагороди відповідно до Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 з березня по червень 2022 року на суму 223247,32 грн., одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення на суму 43704,34 грн. відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159;
- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової грошової винагороди відповідно до Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 на суму 223247,32 грн. з 22.03.2022 по день фактичної виплати, відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159;
- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення на суму 43704,34 грн. з 12.02.2024 по день фактичної виплати відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.
У цій частині заявлених вимог ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову.
В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 травня 2026 року у справі № 280/2443/26 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя О.В. Головко 

суддя І.Ю. Добродняк