ЄУ №712/6125/26
Провадження №2/712/3818/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2026 року Соснівський районний суд м. Черкаси
у складі: головуючого судді Стеценко О.С.,
за участю секретаря судового засідання Ігнатьєвої Е.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
УСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором №951973214 від 06.05.2021 у сумі 28 871,50 грн., судовий збір у сумі 2 662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7 000,00 грн.
У обґрунтування вимог позивач зазначив, що 06.05.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №951973214, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у сумі 8 100,00 грн., який у подальшому був збільшений до 9 000,00 грн. 
28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу №28/1118-01. 
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №139 від 22.06.2021 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього) ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до Відповідача за кредитним договором №951973214 від 06.05.2021.
05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №05/0820-01.
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №11 від 31.08.2023 до Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №951973214 від 06.05.2021.
11.07.2025 між ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс» укладено Договір факторингу №11/07/25-Е, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступає ТОВ «ФК «Ейс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах.
Відповідно до Реєстру прав вимоги №б/н від 14.07.2025 до Договору факторингу №11/07/25-Е ТОВ «ФК «Ейс» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №951973214 від 06.05.2021 на загальну суму 28 871,50 грн.
Відповідач своїх зобов`язань за договором позики належним чином не виконала. У зв`язку з чим заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №951973214 від 06.05.2021 становить 28 871,50 грн., з яких: 9 000,00 грн. – заборгованість по тілу кредиту, 19 871,50 грн. – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 червня 2026 року відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання на 23 липня 2026 року.
Представник позивача до судового засідання не з`явилася, в позовній заяві зазначає про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про наявність поважних причин неявки до судового засідання не повідомила, відзив на позовну заяву не надала.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться.
Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд зазначає таке.
Судом встановлено, що 06.05.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №951973214, відповідно до якого Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, в розмірі Кредитного ліміту на суму 8 100,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (п. 1.1. Договору).
У п. 1.2. Договору визначено, що Кредит надається строком на 10 (десять) днів від дати отримання Кредиту Позичальником (далі – Дисконтний період).
Відповідно до п. 1.3. Договору сторони погодили, що встановлений в п. 1.2. Договору строк Дисконтного періоду може бути продовжено Позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періодів оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо Позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена. 
Платіжними дорученнями від 06.05.2021 та 11.05.2021 підтверджено отримання відповідачем кредитних коштів на загальну суму 9 000,00 грн. 
Відповідно до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Таліон плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт), клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Згідно витягу з реєстру прав вимоги №139 від 22.06.2021 ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором №951973214 від 06.05.2021 на загальну суму 18 107,50 грн.
Відповідно до договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, укладеного між ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» (фактор) та ТОВ «Таліон плюс» (клієнт), клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Згідно витягу з реєстру прав вимоги №11 від 31.08.2023 ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором №951973214 від 06.05.2021 на загальну суму 28 871,50 грн.
11.07.2025 між ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс» (Фактор) та ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» (Клієнт) укладено Договір факторингу №11/07/25-Е, відповідно до умов якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. 
Пунктом 1.2. Договору факторингу №15/07/25-Е передбачено, що перехід від Клієнта до Фактора Прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні Права вимоги.
З Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №11/07/25-Е від 14 липня 2025 року вбачається, що Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр Боржників в кількості 55 036 осіб. 
Згідно витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №11/07/25-Е під номером 17760 зазначено боржника ОСОБА_1 , договір №951973214 від 06.05.2021, загальна сума заборгованості 28 871,50 грн., з яких 9 000,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 19 871,50 грн. – заборгованість за відсотками.
Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором.
Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Матеріалами справи підтверджено, що відповідачу надано кредитні кошти у сумі 9 000,00 грн., ОСОБА_1 користувалася отриманими кредитними коштами, однак в добровільному порядку у повному обсязі не повернула. 
З розрахунку заборгованості за договором №951973214 від 06.05.2021, наданого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», вбачається, що за період з 06.05.2021 по 22.06.2021 відповідачем частково вчинялись дії щодо повернення кредитних коштів, а саме 19.05.2021 відповідачем сплачено 5,00 грн., які враховано в оплату відсотків за користування кредитом.
З розрахунку заборгованості за договором №951973214 від 06.05.2021, наданого ТОВ «Таліон плюс», вбачається, що за період з 22.06.2021 по 31.08.2023 відповідачем не вчинялось дій щодо повернення кредитних коштів, залишок заборгованості складає 28 871,50 грн., з яких 9 000,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 19 871,50 грн. – заборгованість за процентами.
З виписки з особового рахунку за договором №951973214 від 06.05.2021, наданої ТОВ «ФК «Ейс»», вбачається, що станом на 26.12.2025 залишок заборгованості відповідача складає 28 871,50 грн., з яких 9 000,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 19 871,50 грн. – заборгованість у за процентами.
Судом встановлено, що відповідач не здійснював оплат у рахунок заборгованості за тілом кредиту, що вбачається із розрахунку заборгованості, а отже заборгованість за тілом кредиту у сумі 9 000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача.
З указаного розрахунку також вбачається, що відповідачем у рахунок погашення заборгованості за відсотками 19.05.2021 було сплачено 5,00 грн., які враховані первісним кредитором, що відображено в розрахунку заборгованості.
Щодо вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом у сумі 19 871,50 грн., суд зазначає наступне.
Первісним кредитором нараховані відсотки за період з 06.05.2021 по 22.06.2021 у сумі 9 112,50 грн., з яких 19.05.2021 відповідачем сплачено 5,00 грн.
Крім того, ТОВ «Таліон плюс» нарахувало ОСОБА_1 проценти за період з 22.06.2021 по 13.08.2021 у зв`язку з чим заборгованість відповідача за відсотками складає 19 871,50 грн.
Як зазначалося вище, умовами договору визначено, що кредит надається строком на 10 (десять) днів від дати отримання Кредиту позичальником (п. 1.2. Договору). 
Отже кредитор має нараховувати відсотки лише в межах строку дії договору, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, а саме: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо – можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу – позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.
Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.
Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України» (п.п 81-85, 91).
Хоча договір №951973214 і містить умови щодо продовження строку дисконтного періоду та строку надання кредитної лінії (п. 1.3. Договору), позивачем не доведено, що відповідач здійснив оплату процентів та продовжив строк дії договору.
Суд зазначає, що нарахування первісним кредитором відсотків у період, починаючи з 16.05.2021 є необґрунтованим, оскільки здійснено поза межами строку кредитування, передбаченого договором.
Первинний кредитор мав право нараховувати відсотки з 06.05.2021 по 15.05.2021.
Ураховуючи, що первісним кредитором нараховані відсотки за користуванням кредиту за межами строку дії кредиту, то у задоволенні вимог позивача в частині стягнення відсотків за користування кредитом, які нараховані починаючи з 16.05.2021, слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю.
У п. 1.4.1. Договору визначено, що нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 620,50 (шістсот двадцять цілих п`ять десятих) процентів річних, що становить 1,70 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним.
Матеріалами справи встановлено, що сума кредиту 9 000,00 грн. була надана відповідачу двома траншами, а саме 06.05.2021 – 8 100,00 грн., 11.05.2021 – 900,00 грн.
Отже розмір відсотків слід розраховувати наступним чином: 
- з 06.05.2021 по 10.05.2021 (5 календарних днів) від суми 8 100,00 грн. (8 100,00 грн.*1,70%*5 дні = 688,50 грн.;
- з 11.05.2021 по 15.05.2021 (5 календарних днів) від суми 9 000,00 грн. (9 000,00 грн.*1,70%*5 днів = 765,00 грн.
З урахуванням зазначеного вище, належним розміром відсотків за умовами кредитного договору №951973214 від 06.05.2021 є 1 453,50 грн.
На підставі зазначеного вище, ураховуючи, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості за договором №951973214 від 06.05.2021 у сумі 10 453,50 грн., яка складається із заборгованості за сумою боргу – 9 000,00 грн., заборгованості за нарахованими відсотками – 1 453,50 грн.
У решті позовних вимог слід відмовити.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.
Позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7 000,00 грн.
На підтвердження понесених витрат позивачем надано договір про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» та Адвокатським бюро «Соломко та партнери», додаткову угоду №25770913077 від 01.09.2025, акт прийому-передачі наданих послуг від 29.12.2025, з яких вбачається, що вартість послуг, наданих адвокатським об`єднанням ТОВ «Фінасова компанія «Ейс» складає 7 000,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК України належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом ст. 137 ЦПК України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Приписами ст. 141 ЦПК України визначено: розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.
Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанова ВП ВС від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandispimeniw ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited»npoTH України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
Якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу (постанови ВС від 24 січня 2019 року у справі №910/15944/17, від 19 лютого 2019 року у справі №917/1071/18).
Судом вбачається, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу не є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову.
Отже, з огляду на зазначені норми права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги до 3 000,00 грн., які б підлягали стягненню у разі задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Судом задоволено позовні вимоги у сумі 10 453,50 грн., що становить 36,20% від заявленої позовної вимоги, а отже з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 963,79 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1 086,00 грн.
Керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 280-284,352, 354 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за договором №951973214 від 06.05.2021 у сумі 10 453,50 грн., судовий збір у сумі 963,79 грн., витрати на правничу допомогу у сумі 1 086,00 грн., всього – 12 503,29 грн.

У решті позовних вимог відмовити.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», місце знаходження за адресою: вул. Поправки Юрія, буд. 6, офіс 13, м. Київ, код ЄДРПОУ 42986956.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою:  АДРЕСА_1 .

Копію заочного рішення надіслати сторонам протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів. 

Суддя: О.С. Стеценко