Провадження: 2-а/484/83/26
Справа: 484/4667/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.07.2026 Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
у складі головуючого судді Коваленко Н.А.,
за участі секретаря судового засідання Голубкової Н.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні справу в м.Первомайськ, цивільну справу за адміністративним позовом  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Голубенко Роман Сергійович, до Управління патрульної поліції в Одеській області про скасування рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності,
ВСТАНОВИВ:
09.07.2026 через підсистему "Електронний суд" представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Голубенко Р.С. скерував позовну заяву, за змістом якої просить визнати протиправною та скасувати постанову Управління патрульної поліції Одеської області ЕНА №7499883 від 06.07.2026 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.6 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу 1020 грн 00 коп. Крім того просить стягнути з відповідача на корить позивача майнову шкоду в розмірі 3810 грн, моральну шкоду в розмірі 5000 грн, 4000 грн витрати на правничу допомогу.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, 04.07.2026 о 20:13 позивач здійснив зупинку та стоянку належного йому транспортного засобу Opel Corsa, державний номерний знак НОМЕР_1 , за адресою: м. Одеса, площа Європейська, 5, на місці, позначеному дорожнім знаком 5.42.1 з інформаційною табличкою 7.17 «Особи з інвалідністю». Того ж дня поліцейським Управління патрульної поліції в Одеській області ДПП складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, яким транспортний засіб шляхом доставлення евакуатором тимчасово затримано та поміщено на спеціальний майданчик № 1 по вул. Боровського, м. Одеса, у зв`язку зі здійсненням стоянки на місці, призначеному для осіб з інвалідністю, за відсутності на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю». Під час розгляду справи позивач надав пояснення, в яких прямо зазначив про наявність у нього статусу особи з інвалідністю, надав відповідне посвідчення та просив закрити провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Незважаючи на це, 06.07.2026 інспектором управління патрульної поліції в Одеській області капітаном поліції Албулом О.І. винесено постанову серії ЕНА № 7499883 про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч. 6 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн. 
Ухвалою від 10.07.2026 позовна заява залишина без руху та надано позивачу строк для усунення виявлених недоліків.
13.07.2026 на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Дослідивши зміст поданої позивачем заяви та доданих документів суд встановив, що позивач усунув недоліки позовної заяви, на які вказав суд.
13.07.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; витребувано від Управління патрульної поліції в Одеській області матеріали справи про адміністративне правопорушення № 471178 щодо ОСОБА_1 , а саме: пояснення ОСОБА_1 та інші письмові матеріали, додані до постанови серії ЕНА № 7499883 від 06.07.2026; відеозапис розгляду справи про адміністративне правопорушення від 06.07.2026 щодо ОСОБА_1 , здійснений засобами відеофіксації посадової особи, яка розглядала справу. 
16.07.2026 на виконання вимог ухвали суду від Управління патрульної поліції в Одеській області надійшли витребовувані матеріали.
16.07.2026 представник відповідача скерував відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що поліцейським 2-го взводу 2-ої роти 2-го батальйону полку УПП в Одеській області ДПП капралом поліції Карайван Д.В., разом з напарником, 04.07.2026 приблизно о 20 год. 13 хв. за адресою: м. Одеса, площа Європейська, буд. 52, було виявлено транспортний засіб марки «OPEL CORSA», номерний знак НОМЕР_2 , який був припаркований на місці для стоянки осіб з інвалідністю. Дане місце було позначено відповідним дорожнім знаком 5.42.1 ПДР з додатковою табличкою 7.17 ПДР. Патрульні поліцейські позбавлені можливості перевірити факт наявності інвалідності у водія транспортного засобу або пасажирів, яких перевозять, у будь який спосіб на місці виявлення правопорушення, окрім як за наявними документами у особи або наявністю розпізнавального знаку, передбаченому п. 30.3.ґ) ПДР, розташованому спереду і ззаду авто. У зв`язку із наявністю обґрунтованої підозри вважати, що водій транспортного засобу марки «OPEL CORSA», номерний знак НОМЕР_2 , протиправно залишив автомобіль на парко місці призначеному для осіб з інвалідністю, патрульними поліцейськими було прийнято рішення евакуювати даний транспортний засіб. При цьому, відсутність розпізнавального знаку «Водій з інвалідністю» та/або будь яких інших документів що підтверджують статус «Водій з інвалідністю» на авто марки «OPEL CORSA», номерний знак НОМЕР_2 , підтверджується відеозаписами з місця евакуації транспортного засобу, а також фотознімками з місця події.
В подальшому, 06.07.2026, до УПП в Одеській області ДПП звернувся громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який повідомив черговому відділу адміністративної практики УПП в Одеській області ДПП капітану поліції Албулу О.І., що він є власником евакуйованого авто і саме він припаркував автомобіль марки «OPEL CORSA», номерний знак НОМЕР_2 , на парковці площі Європейської, 52, на місці для стоянки осіб з інвалідністю, та надав письмові пояснення. За результатами розгляду адміністративної справи відносно позивача інспектором відділу адміністративної практики УПП в Одеській області ДПП Албулом О.І. було прийнято постанову серії ЕНА № 7499883 від 06.07.2026.
Вважає, що поліцейські діяли правомірно, в межах наданих повноважень та у спосіб визначений законом, а тому постанова про притягнення гр. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 122 КУпАП є законною та обґрунтованою.
Щодо стягнення 4000 грн на правничу допомогу, вважає цю вимогу про їх стягнення не обґрунтованою.
Щодо стягнення з відповідача майнової та моральної шкоди, представник відповідача, зазначив, що позивачем у даній позовній заяві об`єднано позовні вимоги, які мають розглядатись в порядку різного судочинства та різної підсудності, тому в цій частині позовних вимог заперечує.
Сторони в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
В судовому засіданні 22.07.2026 суд перейшов до стадії ухвалення рішення та відклав його ухвалення та проголошення на 27.07.2026.
Дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов наступного висновку.
За приписами частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною першою статті 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
В постанові зазначено наступне: 04.07.2026, м.Одеса, площа Європейська, 52, здійснив зупинку та стоянку на місці позначеному відповідним дорожнім знаком 5.42.1 з табличкою 7.17 де дозволено зупинку та стоянку водіям з інвалідністю, при цьому на т/з не було позначено знаком інваліда, чим порушив п.33, п.8.4.г ПДР та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.6 ст. 122КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 грн.
Крім вказаних даних, постанова також містить порядок сплати штрафу; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів для оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Постанова містить підпис особи, яка винесла постанову, підпис особи відносно якої складено постанову про отримання копію такої постанови, також підпис ОСОБА_1 про роз`яснення прав за статтею 268 КУпАП та строк оскарження за статтею 289 КУпАП. 
Згідно із змістом письмових пояснень, відібраних у ОСОБА_1 від 06.07.2026, встановлено, що останній повідомив, що припаркувався на місці для осіб з інвалідністю, так як являться особою з інвалідністю, то має відповідне право там паркуватися.
Згідно п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Згідно пункту 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Розділ 33 Правил дорожнього руху містить перелік дорожніх знаків із роз`ясненням їх виду (попереджувальні, знаки пріоритету, заборонні, наказові, інформаційно-вказівні, знаки сервісу, таблички до дорожніх знаків) та конкретних вимог.
Дорожній знак 5.42.1 є інформаційно-вказівним знаком «Місце стоянки».
Табличка 7.17 «Особи з інвалідністю» застосовується із знаками 5.42.1, 5.42.2 і 5.43 для позначення місця (або спеціально відведеної частини майданчика) для стоянки транспортних засобів, на яких установлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» відповідно до вимог цих Правил.
Як вбачається з п.8.4. ґ) правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;.
Частиною 6 ст. 122 КУпАП встановлено, що зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю" - тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.
Повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.
Дослідивши долучений відповідачем до матеріалів справи оптичний диск з відеозаписом події від 06.07.2026, показує розмову водія з інспектором поліції, в ході якої водій повідомляє інспектора, що він є особою з інвалідністю та на підствердження демонструє пенсійне посвідчення. 
Крім того, представником позивача до позову надано копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 від 18.02.2026 термін дії до 31.01.2027, вид пенсії: по інвалідності.
Тобто, станом на день інкримінованого правопорушення, позивач являвся особою з інвалідністю, а отже мав право здійснити зупинку та стоянку на місці, що призначається для зупинки водіїв з інвалідністю.
Отже, аналіз фактичних обставин справи, установлених під час її розгляду, у їх взаємному зв`язку та сукупності мотивів, покладених в основу оспорюваної постанови, дає підстави суду для висновків про недоведеність у спірних правовідносинах належними та допустимими доказами вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.6 ст.122 КУпАП.
Враховуючи те, що позивачем підтверджено факт наявності у нього групи інвалідності, тому відсутній склад вчинення останнім адміністративного правопорушення передбаченого ч.6 ст. 122 КУпАП.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
З огляду на встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в частині скасуваня оскаржуваної постанови та закрити відповідно справи про адміністративне правопорушення.
Щодо стягнення майнової шкоди, суд зазначає наступне.
За приписами статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Дане конституційне положення знайшло своє закріплення у статтях1173,1174 Цивільного кодексу України, згідно з якими шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування (посадових або службових осіб даних органів) при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Частиною 5 статті 21 КАС України визначено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Відтак, позивач має право на відшкодування майнової шкоди, завданої йому внаслідок неправомірної евакуації транспортного засобу.
Проте в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували наявність правових підстав для покладення на Управління патрульної поліції обов`язку з відшкодування майнової шкоди, а тому вимоги в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
В частині стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди суд зазначає наступне.
Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.
У частині першій статті 1174 ЦК України зазначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Відповідно до ч.2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Згідно зіст. 1167 ЦК Україниморальна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Тобто, при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду слід встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.
Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.
Таким чином, моральна шкода має бути доведеною та обґрунтованою, натомість позивачем не надано жодних доказів, що свідчили б про обсяг моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, тобто позивачем не доведено наявність самої моральної шкоди та причинного зв`язку між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.
Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди задоволенню не підлягає.
Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Щодо витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.
Так, між позивачем та адвокатом Голубенко Р.С. укладено договір № б/н від 07.07.2026 року про надання правничої (юридичної) допомоги.
Позивачем для підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано Договору про надання правової допомоги від 07.07.2026 року та довідку №1 від 07.07.2026 про отримання адвокатом гонорару в розмірі 4000 грн.
Предметом спору у справі є скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у розмірі 1040 грн., в той час як правничу допомогу адвокатом визначено у розмірі 1020 грн.
Стаття 132 КАС України встановлює, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Суд при вирішенні вказаного питання враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22.11.2019 року у справі №810/1502/18.
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Суд зазначає, що поданий адміністративний позов містить невеликий обсяг та долучених додатків. За характером спірних правовідносин, предметом доказування та складом учасників вказана адміністративна справа є справою незначної складності.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1 500,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань.
Щодо стягнення судового збору. 
Відповідно до ч. 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Так позивачем було сплачено за подання позовної заяви до суду, судовий збір у розмірі 1064 грн. 96 коп., з яких 532 грн 48 коп. за позовну вимогу немайнового характеру, (скасування постанови про адміністративне правопорушення) та позовну вимогу майнового характеру (стягнення моральної та майнової шкоди у розмірі 532 грн 48 коп.).
Враховуючи, що позов задоволено частково, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Управлінню патрульної поліції в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір в частині скасування постанови у розмірі 532 грн 48 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 6, 9, 14, 16, 72-77, 79, 132, 139, 241-246, 286 КАС України, суд,
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов - задовольнити частково.
Скасувати постанову Управління патрульної поліції Одеської області серії ЕНА №7499883 від 06.07.2026 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.6 ст.122 КУпАП.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Стягнути з Управління патрульної поліції Одеської областіза рахунок його бюджетних асигнувань на користь  ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 532,48 грн., витрати на правову допомогу в сумі 1500,00 грн., а всього судові витрати в сумі 2032 (дві тисячі тридцять дві) грн 48 коп.
У іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Відомості про сторони:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Управління патрульної поліції в Одеській області, код ЄДРПОУ 40108646, адреса: вул. Академіка Корольова, 5, м.Одеса.
Повний текст судового рішення складено 27.07.2026.
Суддя Н.А. Коваленко