ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 липня 2026 року м. Житомир  
справа № 240/17895/25
категорія 112030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі 
головуючого судді Горовенко А.В.,
розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Лятошинського Бориса, 5, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, на стороні відповідача - Військова частина НОМЕР_1 , про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії,- 
встановив:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просить:
- визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлену листом №7341 від 20.05.2025 у наданні ОСОБА_1 ;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 надати ОСОБА_1 статус члена сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , з видачею відповідного посвідчення.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є матір`ю загиблого військовослужбовця - ОСОБА_2 , та має право на встановлення статусу члена сім`ї померлого ветерана війни. З метою отримання відповідного статусу звернулася до відповідача, однак отримала лист-відмову, з якою не погоджується та вважає її протиправною.
Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 05.08.2025 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Ухвалою суду від 05 серпня 2025 року клопотання ОСОБА_1 про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача задоволено, та залучено до участі у справі №240/17895/25 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, на стороні відповідача - Військову частину НОМЕР_1 .
Згідно з ухвалою суду від 05 серпня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів в адміністративній справі №240/17895/25.
Відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі про відкриття провадження надіслав до суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Зазначає, що предметом спору у даній справі є надання позивачу статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника України та видача посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України».
Наголошує, що у разі відмови у наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України позивач має право звернутися з адміністративним позовом до належного відповідача - виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, на яку покладено функції з питань ветеранської політики.
Саме тому вважає, що позовні вимоги до ІНФОРМАЦІЯ_1 є безпідставними.
Згідно з положеннями ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 12.10.1990 ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно з довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 14.02.2025 №5473/1, загиблий ОСОБА_2 дійсно брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Донецькій області, Покровському районі. Очеретинській селищній територіальній громаді, Харківській області, Ізюмському районі, Борівській селищній територіальній громаді, Харківській області, н.п. Капитолівка.
Відповідно до протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії №2025-0429-1638-2697-7 від 29.04.2025, травма солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 : "Травма не сумісна з життям. Сукупна тупа травма тіла та голови", яка стала причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть від 11.09.2024 №12-17/231Брт/24, яке видане КЗ "Харківським обласним бюро судово-медичної експертизи" Барвінківським відділенням, свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , яке видане 18.09.2024 Коростенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) про виключення зі списків особового складу частини від 07.02.2025 №54, довідкою про безпосередню участь у бойових діях від 14.02.2025 №5477, виданою командиром військової частини НОМЕР_1 , військово-обліковими документами - Травма, яка призвела до смерті, та причина смерті, Так, пов"язані з виконанням обов"язків військової служби.
Позивач звернулася до відповідача з метою отримання статус члена сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , з видачею відповідного посвідчення, однак 20 травня 2025 року отримала лист №7341, у якому ІНФОРМАЦІЯ_2 , зокрема, повідомив, що повертає документи для видачі пільгового посвідчення членам сім`ї, а саме батькам загиблого в ДТП військовослужбовця ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , без реалізації.
Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, позивач з метою захисту свого порушеного права, звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначаються Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон №3551-XII).
Відповідно до статті 1-1 Закону №3551-XII державна політика соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць України - цілеспрямована, системна діяльність органів державної влади щодо забезпечення соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць України шляхом надання їм пільг і гарантій соціального захисту відповідно до законодавства. 
Державна політика у сфері соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць України формується та реалізується на принципах соціальної справедливості під час встановлення обсягу пільг та гарантій, комплексності під час формування та реалізації заходів адаптації ветеранів війни до мирного життя, належного фінансового забезпечення передбачених законом пільг та гарантій зазначеній категорії громадян, відкритості та рівного доступу до інформації про державні пільги та гарантії, механізми їх реалізації, доступу до реалізації права на отримання всіх пільг та гарантій, прозорості та підзвітності діяльності органів державної влади, їх посадових осіб у сфері соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць України.
До сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України належать, зокрема, сім`ї осіб, які загинули, померли внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у бойових діях при проведенні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (п.6 ч.1 ст.10-1 Закону №3551-XII).
Відповідно до частини другої статті 10-1 Закону №3551-XII підстави надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України визначаються Кабінетом Міністрів України.
Так, процедура надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України визначені Порядком надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2015 №740 (далі - Порядок №740).
Пунктом 3 вказаного порядку визначено, що статус члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України надається заявникам з числа членів сімей осіб, зазначених у пунктах 2-6 частини першої статті 10-1 Закону.
Відповідно до пункту 13 Порядку №740 рішення про надання (відмову у наданні) статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України приймається місцевим структурним підрозділом з питань ветеранської політики за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) або за адресою фактичного місця проживання (для внутрішньо переміщених осіб) заявника в місячний строк з дня надходження заяви (заяви в електронній формі).
Згідно з підпунктом 5 пункту 4 Порядку №740 підставою для надання заявникам статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України є для заявників з числа членів сімей осіб, зазначених у пункті 6 частини першої статті 10-1 Закону: свідоцтво про смерть; довідка за формою згідно з додатком 1, видана командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) Збройних Сил, Держприкордонслужби, СБУ, Національної поліції, Національної гвардії та інших утворених відповідно до закону військових формувань чи правоохоронних органів, у взаємодії з якими особа, яка загинула (померла), брала безпосередню участь у бойових діях при проведенні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, в районах їх проведення, або довідка (копія, витяг) галузевого державного архіву, іншої архівної установи, яка містить достатні докази про безпосередню участь особи у бойових діях при проведенні зазначених заходів, - у разі коли військову частину (орган, підрозділ) розформовано; висновок судово-медичної експертизи (за наявності), виданий відповідно до законодавства, або лікарське свідоцтво про смерть.
Районами проведення заходів, зазначених в абзаці третьому цього підпункту, є території, включені до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Мінрозвитку.
Відповідно до абзацу третього пункту 15 Порядку №740 інформація про заявників, яким надано статус члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України за заявою, поданою в паперовій формі, у триденний строк з дня прийняття відповідного рішення вноситься таким місцевим структурним підрозділом з питань ветеранської політики до Реєстру, а у разі відсутності технічної можливості внесення такої інформації такий місцевий структурний підрозділ з питань ветеранської політики інформує щомісяця до 15 та 28 числа Мінветеранів про заявників, яким надано статус члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, за формою, визначеною в додатку 1 до Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302 (ЗП України, 1994 р., № 9, ст. 218; 2022 р., № 19, ст. 1038) (за наявності).
Пунктом 19 Порядку №740 визначено, що посвідчення з написом “Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України” видається відповідно до Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302 (ЗП України, 1994 р., № 9, ст. 218).
Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни визначені Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року №302 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Положення №302).
Згідно з абзацом 1 п. 4 Положення №302 членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначеним у статті 10 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, видаються посвідчення з написом “Посвідчення члена сім`ї загиблого”, а членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, зазначеним у статті 10-1 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, видаються посвідчення з написом “Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України”.
Абзацами другим, третім та п"ятим пункту 7 Порядку №302 визначено, що “Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни”, “Посвідчення учасника війни” і відповідні нагрудні знаки, “Посвідчення члена сім`ї загиблого”, “Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України” видаються структурними підрозділами районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад, на які покладено функції з питань ветеранської політики (далі - місцеві структурні підрозділи з питань ветеранської політики), за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) або адресою фактичного місця проживання (для внутрішньо переміщених осіб) особи.
Місцеві структурні підрозділи з питань ветеранської політики забезпечують виконання таких функцій у межах наявної штатної чисельності.
Органи, зазначені в абзацах першому і другому цього пункту, вносять у триденний строк з дня прийняття відповідного рішення інформацію про осіб, яким видано посвідчення і нагрудні знаки ветеранів війни, до Єдиного державного реєстру ветеранів війни, а в разі відсутності технічної можливості для внесення такої інформації органи, уповноважені на видачу посвідчень (крім Мінветеранів), інформують щомісяця до 15 і 28 числа Мінветеранів із дотриманням вимог законодавства у сфері охорони інформації з обмеженим доступом про таких осіб (за наявності) за формою згідно з додатком 1.
Аналізуючи вище викладене можна зробити висновок, що встановлення статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни або Захисника чи Захисниці України належить до компетенції місцевого структурного підрозділу з питань ветеранської політики.
У позовній заяві позивач зазначає, що звернулася до відповідача з питанням про отримання статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , однак отримала лист-відмову.
У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що щодо статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України позивач має право звернутися з адміністративним позовом до належного відповідача - виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, на яку покладено функції з питань ветеранської політики.
Водночас, варто зазначити, що у своїх позовних вимогах позивач, зокрема, просить визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлену листом №7341 від 20.05.2025.
У листі від 20.05.2025 №7341 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив наступне:
"Документи щодо видачі пільгового посвідчення членам сім`ї, а саме батькам за загиблого в ДТП військовослужбовця ОСОБА_2 розглянуті.
Роз`яснюємо, що відповідно до статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" надаються пільги військовослужбовцям та членам їх сімей
Пунктом 2 статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.
В постанові про закриття кримінального провадження зазначено, що водій ОСОБА_2 , діючи необережно, не впорався з керуванням, виїхав за межі проїжджої частини ліворуч по ходу свого руху, де допустив наїзд на перешкоду у вигляді фортифікаційної споруди (бліндаж), в результаті чого помер на місці пригоди.
Згідно висновку судової автотехнічної експертизи у даній дорожній ситуації водій автомобіля ОСОБА_2 мав технічну можливість запобігти виникненню події ДТП шляхом виконання вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху. У діях військовослужбовця вбачаються невідповідності вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору перебували у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП,
Враховуючи зазначене вище, повертаємо документи для видачі пільгового посвідчення членам сім`ї, а саме батькам загиблого в ДТП військовослужбовця ОСОБА_4 та ОСОБА_3 без реалізації
Повідомити заявників про причини повернення документів".
Суд погоджується, що у відповідача були відсутні повноваження щодо встановлення позивачу статусу члена сім`ї загиблого (померлого) загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 оскільки це є компетенцією іншого органу, однак, аналізуючи оскаржувану лист-відмову суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 не надано відповідного висновку, та не повідомлено позивача про необхідність звернення до належного суб`єкта.
Суд наголошує, що рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що відмова ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлена листом №7341 від 20.05.2025, є протиправною.
Суд враховує, що відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
В силу вимог ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
З урахуванням вищевказаного, порушені права позивача підлягають захисту та відновленню шляхом визнання протиправною відмови ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформленої листом №7341 від 20.05.2025, у наданні ОСОБА_1 статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , з видачею відповідного посвідчення та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути питання щодо надання ОСОБА_1 статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , з видачею відповідного посвідчення за наслідком розгляду якого прийняти обґрунтоване рішення відповідно до вимог закону, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати стягуються на користь позивача з бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, на стороні відповідача - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ), про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлену листом №7341 від 20.05.2025, у наданні ОСОБА_1 статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 з видачею відповідного посвідчення.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 з видачею відповідного посвідчення, за наслідками розгляду якої прийняти обґрунтоване рішення відповідно до вимог закону, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі 21 липня 2026 року.

Суддя А.В. Горовенко