Справа № 746/257/26
2/746/163/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2026 р. 

Срібнянський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Нагорної Н.Г.,
при секретарі судового засідання Марченко О.Ю.,

за участі представника Прилуцької окружної прокуратури - прокурора Христенка В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Срібнянського районного суду Чернігівської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області до ОСОБА_1 , Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Батьківщина» про припинення права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення шляхом конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області та припинення права оренди земельних ділянок,

ВСТАНОВИВ:

11 червня 2026 року Прилуцька окружна прокуратура в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області (далі - ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області) звернулася до суду з цим позовом до ОСОБА_1 , Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Батьківщина» (далі - СТОВ «Батьківщина»), в якому просить припинити відповідачці, яка є громадянкою Республіки Білорусь, право власності на: 
- земельну ділянку площею 0,1957 га з кадастровим номером 7425155400:01:001:0233 з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Срібнянської територіальної громади Прилуцького району, шляхом її конфіскації на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області; 
- земельну ділянку площею 0,0952 га з кадастровим номером 7425155400:01:001:0234 з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Срібнянської територіальної громади Прилуцького району, шляхом її конфіскації на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області;
- земельну ділянку площею 3,59 га з кадастровим номером 7425155400:04:001:0050 з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Срібнянської територіальної громади Прилуцького району, шляхом її конфіскації на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області. Припинити СТОВ «Батьківщина» право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 7425155400:04:001:0050; 
- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди СТОВ «Батьківщина» (код ЄДРПОУ 30875436) на земельну ділянку (дата державної реєстрації права оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 19 листопада 2015 року, номер запису про інше речове право 12158930).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Рєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо субєкта від 13 травня 2026 року громадянка Республіки Білорусь ОСОБА_1 є власником земельних ділянок: з кадастровим номером 7425155400:01:001:0233 площею 0,1957 га, з кадастровим номером 7425155400:01:001:0234 площею 0,0952 га та з кадастровим номером 7425155400:04:001:0050 площею 3,59 га. 

Підставою реєстрації за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7425155400:01:001:0233 площею 0,1957 га вказано свідоцтво про право на спадщину № 2405 від 22 серпня 2017 року; щодо земельної ділянки з кадастровим номером 7425155400:01:001:0234 площею 0,0952 га - свідоцтво про право на спадщину № 2402 від 22 серпня 2017 року, а щодо земельної ділянки з кадастровим номером 7425155400:04:001:0050 площею 3,59 га - свідоцтво про право на спадщину № 2408 від 22 серпня 2017 року. 

Згідно з інформацією з Державного земельного кадастру земельні ділянки з кадастровими номерами 7425155400:01:001:0233 площею 0,1957 га, 7425155400:01:001:0234 площею 0,0952 га, 7425155400:04:001:0050 площею 3,59 га, відносяться до земель сільськогосподарського призначення. 

Згідно з долученим до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії НМІ № 251645, виданим 22 серпня 2017 року державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори, спадкоємицею майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка Республіки Білорусь, яка зареєстрована, відповідно до посвідки про постійне місце проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 11 лютого 2011 року, за адресою: АДРЕСА_1 . Спадщина складається із земельної ділянки площею 0,1957 га, яка розташована за адресою: Чернігівська область, Срібнянський район, смт Дігтярі, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 7425155400:01:001:0233, що належала спадкодавиці на підставі Державного акта на права власності на землю серії ЯИ № 985420. Спадкова справа № 383/2016, зареєстровано в реєстрі за № 2405.

Також, згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії НМІ № 251644, виданого 22 серпня 2017 року державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори, спадкоємицею майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка Республіки Білорусь, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Спадщина складається із земельної ділянки площею 0,0952 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 7425155400:01:001:0234, що належала спадкодавиці на підставі Державного акта на права власності на землю серії ЯИ № 985407. Спадкова справа № 383/2016, зареєстровано в реєстрі за № 2402.

Крім того, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НМІ № 251646, виданого 22 серпня 2017 року державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори, спадкоємицею майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка Республіки Білорусь, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Спадщина складається із земельної ділянки площею 3,5905 га, яка розташована за адресою: Чернігівська область, Срібнянський район, Дігтярівська селищна рада, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7425155400:04:001:0050, що належала спадкодавиці на підставі Державного акта на права власності на землю серії ЯГ № 820266. Спадкова справа № 383/2016, зареєстровано в реєстрі за № 2408.

Згідно з посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 , виданою 11 лютого 2011 року УМВС України в Чернігівській області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою Республіки Білорусь, місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відомості про право власності ОСОБА_1 на земельні ділянки з кадастровим номером 7425155400:01:001:0233 площею 0,1957 га, з кадастровим номером 7425155400:01:001:0234 площею 0,0952 га, з кадастровим номером 7425155400:04:001:0050 площею 3,59 га, були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 22 серпня 2017 року (номери відомостей про речове право, відповідно,: 21997737, 21997183, 21998181).

Крім того, з 19 листопада 2015 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені відомості про реєстрацію права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 7425155400:04:001:0050 площею 3,59 га (номер запису про інше речове право 12158930).

Підставою права оренди вказано договір оренди землі від 02 вересня 2010 року (орендодавець ОСОБА_2 ), додаткова угода від 18 вересня 2015 року (орендодавець ОСОБА_2 ), договір від 22 серпня 2017 року (чинний орендодавець ОСОБА_1 ). Зокрема, між ОСОБА_1 (орендодавець), через представника на підставі довіреності, та СТОВ «Батьківщина» (орендар) 22 серпня 2017 року укладено договір про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, укладеного 02 вересня 2010 року, щодо земельної ділянки з кадастровим номером 7425155400:04:001:0050 площею 3,59 га. Як вказано у тексті договору від 22 серпня 2017року, зважаючи на те, що пунктом 41 Договору оренди земельної ділянки передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов або розірвання Договору оренди земельної ділянки, сторони дійшли згоди про внесення змін до Договору оренди земельної ділянки, виклавши його з дати укладення цього Договору в новій редакції. Строк дії оренди до 02 вересня 2059 року.

Відповідно до листа Прилуцького відділу Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області від 14 травня 2026 року № 7426.1-686/7426.1-26, за обліками будь-які дані про отримання посвідки на постійне проживання на території України, підтвердження громадянства України щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутні. 

Крім того, у листі зазначено, що повноваження з реєстрації місця проживання з 04 квітня 2016 року делеговані органам місцевого самоврядування, до яких необхідно звертатись для перевірки актуальності інформації про реєстрацію місця проживання особи.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року у Чернігівській області утворено Прилуцький район (з адміністративним центром у місті Прилуки) у складі, в тому числі, території Срібянської селищної територіальної громади, затверджених Кабінетом Міністрів України. 

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року № 730-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Чернігівської області» Дігтярівська селищна рада увійшла до складу територіальної громади Срібнянської селищної ради Прилуцького району. Згідно з листом Срібнянської селищної ради від 21 травня 2026 року № 02-16/2226, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території Срібнянської селищної ради зареєстрованою не значиться та фактично, без реєстрації місця проживання, не проживає. 

Отже, громадянка Руспубліки Білорусь ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом набула право на земельні ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 7425155400:01:001:0233 площею 0,1957 га, з кадастровим номером 7425155400:01:001:0234 площею 0,0952 га та з кадастровим номером 7425155400:04:001:0050 площею 3,59 га, право власності на які було зареєстровано на її ім`я у встановленому законом порядку 22 серпня 2017 року, однак по теперішній час їх не відчужила, хоча зобов`язана була відчужити успадковані земельні ділянки упродовж року. Враховуючи те, що отримані ОСОБА_1 у власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення нею добровільно не відчужені упродовж встановленого законодавством України річного строку, такі земельні ділянки підлягають конфіскації за рішенням суду.

Недотримання ОСОБА_1 вказаних правових норм порушує майнові інтереси держави, пов`язані з протиправним користуванням іноземним громадянином землями даної категорії. 

Підставою представництва інтересів Держави прокуратура зазначає те, що ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, будучи органом, уповноваженим на виконання функцій держави у спірних правовідносинах, не вжило заходів щодо належного контролю за порядком використання та реалізації прав на землю, самостійно не зверталось і не планує звертатись до суду з відповідним позовом.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано до провадження судді Нагорної Н.Г. 

Ухвалою судді Срібнянського районного суду Чернігівської області від 17 червня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати у загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання у справі на 15 год. 00 хв. 16 липня 2026 року, про що повідомлено сторони у справі. 

07 липня 2026 року від представника відповідача у справі СТОВ «Батьківщина» - адвоката Карпенка В.К., через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому він не оспорює підстав для конфіскації земельних ділянок у відповідача, просить відмовити в задоволенні позовних вимог Прилуцької окружної прокуратури до СТОВ «Батьківщина» в повному обсязі, стягнути з позивача витрати на правничу допомогу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що припинення договору оренди можливе виключно у випадках, прямо передбачених законом або договором, а згідно із Законом України «Про оренду землі», перелік підстав припинення є вичерпним, але жодна з них у даному випадку не настала. Зазначає, що на момент подання позову земельні ділянки не конфісковані, право власності не припинене, а отже відсутній предмет для втручання у право оренди відповідача.

У відзиві на позов представник СТОВ «Батьківщина» також вказує, що задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 порушить принцип пропорційності втручання у право власності. При цьому посилається на те, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/19 наголошує, що будь-яке позбавлення майна (включаючи конфіскацію за статтею 145 ЗК) має розглядатися крізь призму трьох критеріїв статті 1 Першого протоколу до Конвенції, де ключовим є баланс між публічним інтересом та захистом прав приватної особи. 

Зазначає, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є літньою людиною, яка тривалий час законно проживала в Україні на підставі Посвідки на постійне проживання. Вона отримала майно у спадщину від своєї матері (близького родича), а не набула його шляхом комерційних махінацій. Ураховуючи введення в Україні воєнного стану, логістичні колапси, обмеження у перетині кордону для громадян певних країн, а також об`єктивну неможливість вчинення нотаріальних дій у звичайному порядку, річний строк для самостійного відчуження був пропущений нею з поважних та незалежних від неї причин, тому застосування конфіскації за таких умов є надмірним тягарем для особи та прямо порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.

Крім того, у відзиві на позов прокуратури в інтересах Держави в особі ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області представник СТОВ «Батьківщина» вказує на неналежне обґрунтування представництва прокурора. Вважає, що обґрунтовуючи своє звернення до суду бездіяльністю ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області через «обмеженість коштів на судовий збір», прокуратура не врахувала позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (на яку посилається сам прокурор), відповідно до якої прокурор не може підміняти державний орган, якщо у того є об`єктивні перешкоди. Сама по собі відсутність
бюджетного фінансування на сплату судового збору у державного органу не є безумовною підставою для того, щоб прокурор перебирав на себе його функції, якщо орган займає активну позицію, але обмежений фінансово.

Також у відзиві на позов представник СТОВ «Батьківщина» наводить орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу.

14 липня 2026 року від прокурора через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в якій прокурор просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки ОСОБА_1 , яка є громадянкою іншої держави, не дотримано передбаченого земельним законодавством обов`язку щодо відчуження набутих у порядку спадкування земельних ділянок сільськогосподарського призначення протягом року, що дає підстави для конфіскації таких земельних ділянок за рішення суду і в такому випадку право оренди підлягає припиненню. Застосування конфіскації зумовлює настання, зокрема, таких правових наслідків, як припинення інших (аніж право власності) цивільних прав. Припинення права власності іноземця на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства шляхом їх конфіскації на користь держави тягне за собою припинення права оренди цих земельних ділянок, що узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 жовтня 2025 року у справі № 559/2900/23. 

Щодо дотримання принципу пропорційності втручання у право власності прокурор зазначив, що, враховуючи недотримання ОСОБА_1 передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутих у порядку спадкування земельних ділянок сільськогосподарського призначення протягом року, такі земельні ділянки з кадастровим номером 7425155400:01:001:0233 площею 0,1957 га, з кадастровим номером 7425155400:01:001:0234 площею 0,0952 га, з кадастровим номером 7425155400:04:001:0050 площею 3,59 га підлягають конфіскації за рішенням суду, і така процедура припинення права власності не може розцінюватись як непропорційне втручання у право власності, оскільки саме ОСОБА_1 не виконала встановлений законодавством України обов`язок щодо відчуження успадкованих земельних ділянок.

Щодо належного обґрунтування підстав для представництва прокурором інтересів держави прокуратура у відповіді на відзив вказує, на даний час судами сформовано сталу судова практику щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави у суді. Зокрема, у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2019 у справі № 910/3486/18 суд дійшов висновку, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (пункти 77-81) дійшла висновку про те, що бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з цим позовом, обґрунтував та надав докази бездіяльності компетентного органу, яким є ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надав йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме: подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття ж компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Отже, прокурор дотримався порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», звернувся до подання позову до суду до компетентного органу, днак у свій відповіді від 18 травня 2026 № 10-25-0.6-3141/2-26, на запит прокурора, ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області зазначило, що обсяг коштів, виділених управлінню для сплати судового збору та судових витрат при супроводженні судових справ на 2026 рік обмежений, у зв`язку з цим Головне управління просить прокуратуру вжити заходів представництва інтересів держави в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру», шляхом подання позову про конфіскацію земельних ділянок, належних громадянці Республіки Білорусь ОСОБА_1 .

Таким чином, подання окружною прокуратурою позову в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області повністю узгоджується з вимогами статті 23 Закону України «Про прокуратуру», статті 56 ЦПК України та належним чином обґрунтовано у позовній заяві.

У судовому засіданні 16 липня 2026 року взяв участь представник Прилуцької окружної прокуратури - прокурор Христенок В.І., який не заперечував проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Відповідач ОСОБА_1 , зважаючи на те, що вона є громадянкою Республіки Білорусь місце її реєстрації та проживання на території цієї держави суду не відоме, суду відомо лише місце її проживання, зареєстроване на території України, повідомлялась про дату, час і місце розгляду справи засобами поштового зв`язку, до суду повернулось поштове повідомлення з відміткою «Адресат відсутній», також повідомлялась про дату, час і місце розгляду справи шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, але своїм правом на участь в судовому засіданні не скористалась, про причини неприбуття не повідомила, відзиву на позов до суду не подала.

Від представника відповідача СТОВ «Батьківщина» до суду надійшла заява про неможливість взяти участь у засіданні суду, в тому числі у режимі відеоконференції, у якій представник СТОВ «Батьківщина» також зазначив, що не заперечує проти призначення справи до судового розгляду.

Ураховуючи, що сторонами висловлено свої позиції щодо предмета спору шляхом подання відзиву на позов та відповіді на відзив, а також відсутності заперечень сторін щодо призначення справи до розгляду по суті та задля економії процесуального часу, суд вважав доцільним перейти до розгляду справи по суті. 

Прокурор у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити з викладених у позові та у відповіді на відзив підстав. 

Представник ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій підтримує поданий прокурором позов і просить його задовольнити. У заяві також висловлено клопотання про розгляд справи без участі представника ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області.

Позиція відповідача у справі СТОВ «Батьківщина» викладена у відзиві на позовну заяву Прилуцької окружної прокуратури, основні тези якого викладені вище. СТОВ «Батьківщина» просить суд у задоволенні позовних вимог Прилуцької окружної прокуратури до СТОВ «Батьківщина» в частині припинення права оренди на земельну ділянку відмовити в повному обсязі, стягнути з позивача витрати на правничу допомогу, докази на підтвердження яких буде подано до суду протягом п`яти днів після прийняття рішення відповідно до вимог пункту 8 статті 141 ЦПК.

Заслухавши пояснення прокурора, врахувавши позицію відповідача у справі СТОВ «Батьківщина», дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Вирішуючи питання щодо підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави з даним позовом, суд зважує на наступне.

Приписи статті 131-1 Конституції України, статті 56 ЦПК України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наділяють прокурора повноваженнями на представництво в суді інтересів держави у виключних випадках, а саме: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу. 

Оскільки Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області відповідно до положень статті 145 ЗК України, Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», «Положення про Головне управління Держгеокадастру в області» здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, наділене правом на подання такого роду позовів, в листі від 17 лютого 2026 року № 10-25-0.6-1118/2-26 зазначає про неподання позову у зв`язку з відсутністю коштів на оплату судових витрат та у зв`язку з цим Головне управління просить прокуратуру вжити заходів представництва інтересів держави в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», шляхом подання позову про конфіскацію земельних ділянок, належних громадянці Республіки Білорусь, станом на 11 червня 2026р. (день надходження даного позову прокурора до суду) самостійно не реалізувало це своє процесуальне право, то відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру», статті 56 ЦПК України існують всі підстави для підтвердження представництва прокурором інтересів держави в суді, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 за схожих обставин.

На даний час судами сформовано сталу судова практику щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави у суді, зокрема, у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2019 у справі № 910/3486/18 суд дійшов висновку, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів, а у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (пункти 77-81) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з цим позовом, обґрунтував та надав докази бездіяльності компетентного органу, яким є ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надав йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме: подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття ж компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Отже, прокурор дотримався порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», звернувся до подання позову до суду до компетентного органу, днак у свій відповіді від 18 травня 2026 № 10-25-0.6-3141/2-26, на запит прокурора, ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області зазначило, що обсяг коштів, виділених управлінню для сплати судового збору та судових витрат при супроводженні судових справ на 2026 рік обмежений, у зв`язку з цим Головне управління просить прокуратуру вжити заходів представництва інтересів держави в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру», шляхом подання позову про конфіскацію земельних ділянок, належних громадянці Республіки Білорусь ОСОБА_1 .

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка Республіки Білорусь, яка згідно з Посвіткою на тимчасове проживання зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з копіями свідоцтв про право на спадщину за заповітом серії НМІ № 251644, серії НМІ № 251646, серії НМІ № 251645, виданих 22 серпня 2017 року, є спадкоємицею майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 

Спадщина складається із: 
- земельної ділянки площею 0,1957 га, яка розташована за адресою: Чернігівська область, Срібнянський район, смт Дігтярі, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7425155400:01:001:0233, що належала спадкодавцеві на підставі Державного акта на права власності на землю серії ЯИ № 985420 (спадкова справа № 383/2016, зареєстровано в реєстрі за № 2405); 
- земельної ділянки площею 0,0952 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7425155400:01:001:0234, що належала спадкодавцеві на підставі Державного акта на права власності на землю серії ЯИ № 985407 (спадкова справа № 383/2016 зареєстровано в реєстрі за № 2402); 
- земельної ділянки площею 3,5905 га, яка розташована за адресою: Чернігівська область, Срібнянський район, Дігтярівська селищна рада, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7425155400:04:001:0050, що належала спадкодавцеві на підставі Державного акта на права власності на землю серії ЯГ № 820266 (спадкова справа № 383/2016, зареєстровано в реєстрі за № 2408).

Отже, громадянка Республіки Білорусь ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом отримала у власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 7425155400:01:001:0233 площею 0,1957 га, з кадастровим номером 7425155400:01:001:0234 площею 0,0952 га та з кадастровим номером 7425155400:04:001:0050 площею 3,59 га, право власності на які було зареєстровано на її ім`я у встановленому законом порядку 22 серпня 2017 року, однак по теперішній час їх не відчужила, хоча зобов`язана була відчужити успадковані земельні ділянки протягом року, тобто не пізніше 22 серпня 2018 року. 

02 вересня 2010 року між ОСОБА_2 (орендодавець земельних ділянок) та ТОВ «Батьківщина» укладено договір оренди землі, 18 вересня 2015 року - додаткову угоду, а 22 серпня 2017 року - договір оренди землі (чинний орендодавець - ОСОБА_1 ), за умовами яких орендодавець передала в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 7425155400:04:001:0050 площею 3,59 га, яка знаходяться на території Срібнянської селищної ради, за межами населеного пункту селища Дігтярі. Строк дії оренди - до 02 вересня 2059 року. 

Відтак, ОСОБА_1 у порядку спадкування 22 серпня 2017 року набула у власність вищевказані земельні ділянки сільськогосподарського призначення й протягом року, тобто до 22 серпня 2018 року, повинна була їх відчужити, однак цей свій обов`язок не виконала; натомість за договором оренди земельної ділянки 22 серпня 2017 року передали належну їй земельну ділянку у строкове платне користування, зі строком оренди до 02 вересня 2059 року, СТОВ «Батьківщина», уклавши 22 серпня 2017 року договір про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, укладеного 02 вересня 2010 року, про що внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що свідчить про відсутність у відповідачки наміру на виконання імперативно визначеного законом обов`язку по відчуженню іноземцем земельних ділянок сільськогосподарського призначення. 

У цьому випадку орендодавцем земельної ділянки з кадастровим номером 7425155400:04:001:0050 площею 3,59 га, є ОСОБА_1 , яка є громадянкою Республіки Білорусь, згідно з посвідкою на постійне місце проживання в Україні серії НОМЕР_2 .

За змістом положень статті 41 Конституції України, статей 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Власність зобов`язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України.

Відповідно до частин першої, другої статті 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться.

Згідно з частиною першою статті 39 даного Закону виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Тому, оскільки спірні земельні ділянки, які належать до нерухомого майна (частини першої статті 181 ЦК України), знаходяться на території України, то на них поширюється дія права України.

Приписами статті 378 ЦК України визначено, що право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

За змістом статті 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Аналогічне положення передбачено щодо таких стратегічно важливих об`єктів, як надра, атмосферне повітря, води та ін.

Відповідно до статті 14 Конституції України, статті 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Іноземці (особи без громадянства) підпадають під дію національного права, що регулює правовідносини з приводу набуття права власності, з окремими винятками (стаття 374 ЦК України). Зокрема, це обмеження права іноземців на отримання у власність земель сільськогосподарського призначення, передбачені статтями 22, 81 ЗК України. Землі сільськогосподарського призначення, до яких належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги), не можуть передаватися у власність іноземним громадянам, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.

Згідно з частиною четвертою статті 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземними громадянами, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Дана норма також кореспондується з частиною першою статті 145 ЗК України, відповідно до якої, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.

Разом з тим, невиконання іноземними особами та особами без громадянства вказаного обов`язку відповідно до пункту «в» частини першої статті 143, частини другої статті 145 ЗК України є підставою для примусового припинення прав на земельну ділянку в судовому порядку й така земельна ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Натомість, норма пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, якою встановлено заборону купівлі-продажу або іншим способом відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, не поширюється на ці правовідносини, оскільки положення частини четвертої статті 81 ЗК України є імперативними.

Отже, за відсутності факту добровільного відчуження громадянкою іноземної держави ОСОБА_1 у строк до 22 серпня 2018 року (й до часу звернення до суду) успадкованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення, право власності відповідачки на них підлягає припиненню шляхом конфіскації цих земельних ділянок за рішенням суду.

Водночас, визначаючись із позовними вимогами, суд вважає, що конфіскація спірних земельних ділянок без компенсації відповідачу їх вартості була б порушенням його права власності в частині забезпечення принципу «справедливої рівноваги», а саме: між законною метою, що передбачається для досягнення цілі, та засобами, які використовуються.

При цьому, суд відзначає, що хоча положення частини четвертої статті 145 ЦК України у чинній редакції (згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо умов обігу земель сільськогосподарського призначення» № 552-ІХ від 31 березня 2020 року набрала чинності з 01 липня 2021 року) й визначають конфіскацію земельної ділянки як її оплатне вилучення (ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику), однак юридична термінологія «конфіскація майна» означає саме безоплатне примусове вилучення у власність держави майна, що підтверджується й змістом статті 354 ЦК України. Водночас, якість закону та правова визначеність є складовими елементами принципу верховенства права, який задекларовано у статті 8 Конституції України.

Отже, ціна проданих на земельних торгах належних ОСОБА_1 земельних ділянок, за вирахуванням витрат, пов`язаних з їх продажем, підлягає виплаті ОСОБА_4 . 

Такий висновок суду корелюється з вимогами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», роз`ясненнями, викладеними в пункті 15 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16 травня 2013 року № 24-754/0/4-13 та відповідає статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо дотримання принципу пропорційності втручання у право власності слід зазначити, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Втручання держави у право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду».

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).

Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України (далі - ЗК України). 

Відповідно до частини четвертої статті 22 ЗК України (діючої станом на дату видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 та реєстрації права приватної власності) землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземним громадянам, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 81 ЗК України (в редакції станом на 22.08.2017 та на даний час) іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі прийняття спадщини. 

Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Поряд із цим, згідно з частинами першою, третьою статті 145 ЗК України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. 

У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Ураховуючи, що ОСОБА_1 не дотримано передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутих у порядку спадкування земельних ділянок сільськогосподарського призначення протягом року, такі земельні ділянки з кадастровим номером 7425155400:01:001:0233 площею 0,1957 га, з кадастровим номером 7425155400:01:001:0234 площею 0,0952 га, з кадастровим номером 7425155400:04:001:0050 площею 3,59 га підлягають конфіскації за рішенням суду, і така процедура припинення права власності не може розцінюватись як непропорційне втручання у право власності, оскільки саме ОСОБА_1 не виконала встановлений законодавством України обов`язок щодо відчуження успадкованих земельних ділянок.

Спростовуючи доводи СТОВ «Батьківщина» про те, що застосування конфіскації за умови, що річний строк для самостійного відчуження земельних ділянок був пропущений ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з поважних причин, а саме у зв`язку з тим, що вона є літньою людиною, тривалий час законно проживала в Україні на підставі Посвідки на постійне проживання, отримала майно у спадщину від своєї матері (близького родича), а також враховуючи введення в Україні воєнного стану, що потягло логістичні колапси, обмеження у перетині кордону для громадян певних країн, а також об`єктивну неможливість вчинення нотаріальних дій у звичайному порядку, є надмірним тягарем для особи та прямо порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції, слід зазначити, що строк відчуження набутих ОСОБА_1 у власність земельних ділянок настав у серпні 2018 року, а воєнний стан в Україні введено у лютому 2022 року, після спливу трьох з половиною років після настання такого строку.
Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відповідно до частини першої статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності (стаття 3 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про оренду землі» орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Разом з тим, згідно з частинами першою, другою статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, ЦК України керується змістом самої протиправної дії, її антисоціальним характером, а також значущістю порушених прав і свобод людини та громадянина внаслідок вчинення такого правочину.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 910/4932/19, від 25 березня 2021 року у справі № 911/2961/19, від 31 січня 2024 року у справі № 461/8830/17, від 16 лютого 2024 року у справі № 917/1173/22.

У постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-1528цс15 зроблено висновок про те, що статтею 228 ЦК України визначено правові наслідки вчинення правочинів, що порушують публічний порядок, вважаються серйозними порушеннями законодавства, мають антисоціальний характер і посягають на істотні громадські та державні (публічні) інтереси.

Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, ЦК України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину. Водночас категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку.

З огляду на зазначене, Верховний Суд України виснував, що публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави. Отже, положеннями статті 228 ЦК України визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.

Питання застосування статті 228 ЦК України досліджувалося і Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 16 лютого 2024 року у справі № 917/1173/22, у якій зазначено, що необхідно враховувати логіку викладу норм у цій статті в цілому, а саме закладену там ієрархію цінностей: у частині першій йдеться про охоплені категорією публічного порядку цінності засадничого значення для суспільства, які є очевидними (у балансі приватного і публічного інтересів тут з очевидністю переважає загальний, публічний інтерес настільки, що існування приватного інтересу може навіть не визнаватись); натомість у частині третій йдеться про інтереси держави, суспільства, його моральні засади, які підлягають встановленню, оцінці і, якщо вони переважатимуть приватний інтерес, на задоволення якого був укладений правочин, він може бути визнаний недійсним.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 квітня 2025 року у справі № 924/971/23 підкреслила, що у правовій державі інтереси держави повинні відповідати інтересам суспільства та не можуть їм суперечити. Ті з інтересів суспільства, які становлять власне його фундамент, становлять публічний порядок. Тобто інтереси суспільства і публічний порядок співвідносяться як родове і видове поняття: забезпечення публічного порядку завжди в інтересах суспільства, однак не все, що становить інтерес суспільства, становить публічний порядок. Його становлять лише фундаментальні цінності.

Для цінностей, які охоплюються категорією публічного порядку, також характерна більша стабільність. Як правило, відсутня соціальна дискусія стосовно зміни цих цінностей, а держава без ініціювання такої дискусії не може навіть законом втрутитись у них. Кожен член суспільства як колективний носій цих засадничих цінностей, що становлять публічний порядок, усвідомлює їх значення. Очевидність цих цінностей для кожного члена суспільства обумовлює те, що правочин, який їх порушує, є нікчемним, тобто будь-яка особа може дійти висновку про його недійсність без потреби у рішенні суду, яким би той визнавав його недійсним, зважуючи приватний і публічний інтереси. До таких цінностей безумовно належать суверенітет, територіальна цілісність і конституційний лад держави, безпека життя і здоров`я населення, основоположні права і свободи людини.

Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він посягає на фундаментальні суспільні цінності та основи правопорядку держави. До таких належать правочини, спрямовані на: порушення конституційних прав і свобод; незаконне використання комунальної, державної чи приватної власності; незаконне розпорядження об`єктами права власності Українського народу; відчуження викраденого майна; порушення правового режиму обмежених в обігу об`єктів. Публічний порядок стосується лише суттєвих основ правопорядку та фундаментальних цінностей, таких як суверенітет, територіальна цілісність, конституційний лад, безпека населення та основоположні права людини.

У статті 216 ЦК України зазначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Водночас, договір оренди земельної ділянки, укладений його власником, хоча і іноземцем, право власності якого підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, протягом року з моменту набуття права власності у порядку спадкування, не може вважатися таким, що суперечить публічному порядку, а отже є нікчемним.

Землі сільськогосподарського призначення дійсно є особливо цінною категорією, національним багатством і перебувають під особливою охороною закону. Тому вони можуть підлягати конфіскації у визначених законом випадках. У цьому саме проявляється публічний інтерес.

Невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений Земельним кодексом України строк є підставою для припинення права власності на земельну ділянку у судовому порядку, а не автоматично.

Застосування конфіскації зумовлює настання, зокрема, таких правових наслідків як припинення інших (аніж право власності) цивільних прав. Оскільки конфіскація є примусовою підставою припинення права власності на майно і набуття державою права власності не залежить від прав попереднього власника, інші права (речові, зобов`язальні) стосовно майна, що конфісковане, повинні припинятися в результаті припинення права власності.

Таким чином припинення права власності ОСОБА_1 на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства шляхом їх конфіскації на користь держави тягне за собою припинення права оренди цих земельних ділянок.

Аналогічний правовий висновок щодо припинення права оренди конфіскованої земельної ділянки викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 жовтня 20256 року у справі № 559/2900/23 (провадження № 61-12729сво24).

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції станом на даний час) у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, даний позов прокурора є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Оскільки позов задоволено, згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь Чернігівської обласної прокуратури підлягає стягненню сплачений нею при поданні позовної заяви судовий збір у сумі 10 649,60 грн.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України, ураховуючи, що позов задоволено у повному обсязі, заявлене у цій справі клопотання відповідача у цій справі СТОВ «Батьківщина», подане представником, про розподіл витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає. 

На підставі викладеного, керуючись статтями 8, 13, 14, 41, 131-1 Конституції України, статтями 5, 319, 321, 346, 373, 374, 378 ЦК України, статтями 22, 81, 143, 145, 148 ЗК України, статтями 2-4, 12, 13, 19, 23, 56, 76-89, 141, 258-268, 280 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області до ОСОБА_1 , Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Батьківщина» про припинення права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення шляхом конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області та припинення права оренди земельних ділянок - задовольнити.

Припинити громадянці Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), право власності на:

- земельну ділянку площею 0,1957 га з кадастровим номером 7425155400:01:001:0233 з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Срібнянської територіальної громади Прилуцького району, шляхом її конфіскації на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області; 

- земельну ділянку площею 0,0952 га з кадастровим номером 7425155400:01:001:0234 з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Срібнянської територіальної громади Прилуцького району, шляхом її конфіскації на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області; 

- земельну ділянку площею 3,59 га з кадастровим номером 7425155400:04:001:0050 з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Срібнянської територіальної громади Прилуцького району, шляхом її конфіскації на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області. 

Припинити Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «Батьківщина» (код ЄДРПОУ 30875436) право оренди на:

- земельну ділянку з кадастровим номером 7425155400:04:001:0050 та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди СТОВ «Батьківщина» (код ЄДРПОУ 30875436) на земельну ділянку (дата державної реєстрації права оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 19 листопада 2015 року, номер запису про інше речове право 12158930).

Стягнути з ОСОБА_1 та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Батьківщина» на користь Чернігівської обласної прокуратури (рахунок UA248201720343140001000006008, банк - Державна казначейська служба України м. Київ, одержувач - Чернігівська обласна прокуратура, код ЄДРПОУ 02910114) понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 10 649 (десять тисяч шістсот сорок дев`ять) грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України. 

Позивач - Прилуцька окружна прокуратура, ел. пошта priluki.prok@chrg.gp.gov.ua, тел. 380463730104, адреса: Чернігівська область, Прилуцький район, м. Прилуки, вул. В`ячеслава Чорновола, 50-а, 17500, ЄДРПОУ 0291011425.

Позивач - Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ел. пошта cn.head@land.gov.ua, тел. +380462678565, адреса: Україна, 14000, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 11а, ЄДРПОУ 39764881.

Відповідач - ОСОБА_1 , адреса реєстрації згідно з посвіткою на постійне проживання в Україні: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Батьківщина», ел. пошта batkyvshchyna2000@gmail.com, тел. 0503133661, адреса: Україна, 17311, Чернігівська область, Прилуцький район, с. Калюжинці, вул. Незалежності, 51, ЄДРПОУ 30875436.

Суддя Н.Г. Нагорна