ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ,01032,тел.(044)235-95-51,е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" квітня 2026 р.  м. Київ Справа № 911/543/25 
Суддя Господарського суду Київської області Подоляк Ю.В., за участю секретаря судового засідання Войтенка В.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи
за позовом 	Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»	
до 	Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ Груп»	
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача	Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович	
про 	визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення 52088,24 грн.	
за участю представників:
позивача:	Приходько Я.М. – адвокат, дов. від 07.01.2025 № 01-22/7-78 	
відповідача:	Гаврин Д.В. – адвокат, дов. від 07.01.2025	
третя особа:	не з`явилась 	
суть спору:
До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі – позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ Груп» (далі – відповідач) про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 59 вчинений 28 січня 2025 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем в інтересах ТОВ «БФ ГРУП» про стягнення з ДП МА «Бориспіль» грошових коштів в сумі 52088,24 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 28.01.2025 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем вчинено виконавчий напис № 59 про стягнення з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ Груп» грошових коштів в сумі 52088,24 грн. за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна № 1625 від 25.09.2014, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем та укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України в Київській, Черкаській та Чернігівській областях (на дату підписання договору - Регіональне відділення Фонду державного майна України в Київській області) та відповідачем. Оспорюваний виконавчий напис нотаріуса вчинено із порушенням вимог законодавства та є таким, що не підлягає виконанню, позаяк нотаріус не дотримався вимог встановлених законодавством України, яке регулює порядок вчинення виконавчих написів нотаріусом на документах, які свідчать про безспірність заборгованості. Позивач зазначає, що ДП МА «Бориспіль» не є стороною договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна № 1625 від 25.09.2014 та вказаний договір оренди не містять підписаних позивачем умов, які б встановлювали фінансові зобов`язання ДП МА «Бориспіль» перед відповідачем. Отже, вчиняючи виконавчий напис № 59 від 28.01.2025, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу не врахував та не перевірив факту наявності нотаріально засвідченого укладеного договору між позивачем та відповідачем, а також наявності безспірності заборгованості, чим порушив ст. 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
Також позивач вказує, що грошові зобов`язання ДП «МА «Бориспіль» перед відповідачем на суму 29528,17 грн. припинені шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі листа від 29.01.2025 № 35-22-16, у зв`язку з чим не було підстав вчиняти виконавчий напис нотаріуса № 59 та проводити на його підставі примусове стягнення з ДП МА «Бориспіль» грошових коштів.
В позовній заяві позивач зазначає, що ДП МА «Бориспіль» не має в своєму розпорядженні документів на підставі яких 28.01.2025 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем було вчинено нотаріальний напис № 59 та враховуючи норми ст. 8 Закону України «Про нотаріат», яка регулює нотаріальну таємницю, позивач повідомляє про відсутність можливості надати до суду разом з позовною заявою документів, на підставі яких було вчинено нотаріальний напис.
Проте, враховуючи, що документи, на підставі яких було вчинено оспорюваний виконавчий напис мають безпосереднє значення для розгляду даної позовної заяви, з метою всебічного, повного та об`єктивного встановлення обставин справи позивач просить суд витребувати у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача Вадима Вікторовича документи на підставі яких ним 28.01.2025 було вчинено нотаріальний напис № 59.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.02.2025 у даній справі прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович. Встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву та інші документи, що підтверджують заперечення проти позову упродовж п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Запропоновано третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору надати суду письмові пояснення щодо заявленого позову. Задоволено клопотання позивача, яке міститься в позовній заяві, про витребування у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача Вадима Вікторовича доказів. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача Вадима Вікторовича документи на підставі яких ним 28.01.2025 було вчинено нотаріальний напис № 59 про стягнення з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ Груп» грошових коштів в сумі 52088,24 грн.
Через систему «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю «БФ Груп» подало до суду відзив на позовну заяву від 08.03.2025 (вх. № суду 3126/25 від 10.03.2025), в якому відповідач заперечує проти позовних вимог, з підстав, які зводяться до безпідставності доводів позивача про те, що вчиняючи спірний виконавчий напис приватний нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності нотаріально засвідченого укладеного договору між позивачем та відповідачем та наявності безспірності заборгованості, оскільки викладене не відповідає дійсності, адже, відповідно до акта звіряння розрахунків станом на 30.09.2024, розмір заборгованості ДП МА «Бориспіль» за договором оренди перед ТОВ «БФ Груп» становить 52088,53 грн. Щодо доводів позивача про припинення зобов`язання зарахуванням, відповідач акцентував увагу на тому, що спірний виконавчий напис було вчинено приватним нотаріусом 28.01.2025, а заява ДП МА «Бориспіль» про припинення зобов`язання зарахуванням від 29.01.2025 № 35-22-15 відправлена ТОВ «БФ Груп» лише 29.01.2025.
Через систему «Електронний суд» позивач подав: відповідь на відзив від 18.03.2025 (вх. № суду 3698/25 від 19.03.2025), в якій він наводить власні спростування на доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву; заяву від 27.03.2025 (вх. № суду 2937 від 28.03.2025) про зміну предмету позову, відповідно до якої Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 59 вчинений 28 січня 2025 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем в інтересах ТОВ «БФ ГРУП» про стягнення з ДП МА «Бориспіль» грошових коштів в сумі 52088,24 грн. та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ГРУП» на користь ДП МА «Бориспіль» грошових коштів в сумі 52088,24 грн., стягнутих за вказаним виконавчим написом.
На виконання вимог ухвали суду від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача Вадима Вікторовича надійшли пояснення від 07.04.2025 № 46/01-16 (вх. № суду 2491/25 від 07.04.2025) та документи на підставі яких ним 28.01.2025 було вчинено нотаріальний напис № 59 про стягнення з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ Групп» грошових коштів в сумі 52088,24 грн. 
Через систему «Електронний суд» відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив від 06.05.2025 (вх. № суду 6123/25 від 07.05.2025), в яких він наводить власні спростування на доводи позивача, викладені у відповіді на відзив.
Через систему «Електронний суд» позивач подав письмові пояснення від 26.05.2025 (вх. № суду 7167/25 від 26.05.2025).
В судовому засіданні призначеному на 27.06.2025, заслухавши присутніх в судовому засіданні представників сторін, суд постановив протокольну ухвалу, якою прийняв до розгляду заяву Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» від 27.03.2025 (вх. № суду 2937 від 28.03.2025) про зміну предмету позову.
За вказаним обставин на розгляді суду є вимоги позивача про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 59 вчинений 28 січня 2025 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем в інтересах ТОВ «БФ ГРУП» про стягнення з ДП МА «Бориспіль» грошових коштів в сумі 52088,24 грн. та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ГРУП» на користь ДП МА «Бориспіль» грошових коштів в сумі 52088,24 грн., стягнутих за вказаним виконавчим написом.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Через систему «Електронний суд» позивач подав письмові пояснення від 14.10.2025 (вх. № суду 14177/25 від 14.10.2025); відповідач подав клопотання від 08.12.2025 (вх. № суду 17240/25 від 09.12.2025), клопотання від 02.03.2026 (вх. № суду 3552/26 від 02.03.2026), клопотання від 09.03.2026 (вх. № суду 3978/26 від 09.03.2026).
Присутній в судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви від 27.03.2025 (вх. № суду 2937 від 28.03.2025) про зміну предмету позову та просив суд їх задовольнити з мотивів, викладених в позові.
Присутній в судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечив.
Третя особа в судове засідання не з`явилася.
Частино 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи, що неявка третьої особи в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності третьої особи за наявними в ній матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін присутніх в судовому засіданні, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд 
встановив:
Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області, правонаступником якого є Регіональним відділенням Фонду державного майна України в Київській, Черкаській та Чернігівській областях (далі – орендодавець) та відповідачем (далі – орендар) було укладено договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 25.09.2014 № 1625 (далі – договір), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно, а саме: частину нежитлового приміщення № 3.1.4 на 3-му поверсі пасажирського терміналу «D», загальною площею 80,00 кв.м. (далі – майно), розміщене за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н, Бориспіль-7 на 3-му поверсі термінального комплексу «D» (інв. № 47578), загальною площею 107850,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 170023532208, реєстраційний номер в єдиному реєстрі об`єктів державної власності – 20572069.1435.НЛТНПД1884), що перебуває на балансі ДП МА «Бориспіль» (далі – блансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 31.05.2014 і становить 4167060,00 грн. (п. 1.1 договору).
Відповідно до п. 1.2 договору майно передається в оренду з метою використання за цільовим призначенням: для розміщення та експлуатації місць із сервісного обслуговування пасажирів.
Згідно з п. 3.1 договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 і становить за базовий місяць розрахунку – травень 2014 року суму в розмірі 52088,25 грн, згідно розрахунку орендної плати, який додається.
Пунктом 3.6 договору визначено, що орендна плата перераховується до Державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.
Надміро сплачена сума орендної плати, що надійшла до бюджету, підлягає в установленому порядку заліку в рахунок майбутніх платежів, а в разі неможливості такого заліку у зв`язку з припиненням орендних відносин – поверненню орендарю. Для забезпечення повернення зазначених коштів сторони керуються вимогами Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182 та постанови КМУ від 16.02.2011 № 106 «Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов`язкових платежів) та інших доходів бюджету» (зі змінами) (п. 3.9 договору).
Пунктом 3.10 договору визначено, що зобов`язання орендаря щодо сплати орендної плати забезпечуються у вигляді завдатку у розмірі, не меншому, ніж подвійна орендна плата за базовий місяць, який вноситься в рахунок орендної плати за два останні місяці оренди. 
Згідно з п. 5.2 договору орендар зобов`язується протягом місяця після підписання договору оренди внести завдаток, передбачений договором. Завдаток стягується до Державного бюджету і балансоутримувачу у співвідношенні, визначеному у пункті 3.6 договору. Після закінчення основного строку договору здійснюється перерахування орендної плати за два останніх місяці з урахуванням внесеного орендарем завдатку. У разі порушення орендарем зобов`язання зі сплати орендної плати він має відшкодувати Державному бюджету і балансоутримувачу збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір завдатку. Якщо в разі дострокового припинення договору за згодою сторін сума сплачених орендних платежів і завдатку перевищить передбачені договором платежі за період фактичної оренди, то це перевищення розглядається як зайва сума орендної плати, що підлягає поверненню.
Цей договір укладено строком (терміном) на 10 (десять) років, що діє з 25.09.2014 до 24.09.2024 включно (п. 10.1 договору).
Договір посвідчено приватним нотаріусом Киїського міського нотаріального округу Рогачем В.В. 25.09.2014, зареєстровано в реєстрі за № 1706.
В позовній заяві позивач зазначає, що на виконання умов договору відповідач сплатив на користь позивача 52088,24 грн. завдаток в рахунок орендної плати за останній місяць оренди за договором. У зв`язку з припиненням строку дії договору, відповідач повернув орендоване майно його балансоутримувачу, про що свідчить акт приймання-передачі майна, який міститься в матеріалах справи.
Відповідач надіслав позивачу вимогу від 08.01.2025 № 08-01-25-1 про сплату 52088,24 грн., які були сплачені в якості завдатку на забезпечення зобов`язань щодо сплати орендної плати. 
В матеріалах справи наявний акт звіряння розрахунків між сторонами у справі, відповідно до якого сальдо на користь відповідача станом на 30.09.2024 складає суму 52088,53 грн. Зазначений акт підписаний в двосторонньому порядку ЕЦП повноважних представниками сторін.
Розглянувши вимогу відповідача про повернення 52088,24 грн. завдатку, позивач листом від 29.01.2025 № 35-22-16 зазначив, що враховуючи наявну заборгованість у ТОВ «БФ Груп» перед ДП МА «Бориспіль», аеропорт пропонує розглянути можливість проведення взаємозаліку за рахунок грошових коштів по договору оренди, вказуючи в листі, які суми пропонуються зарахувати в рахунок погашення боргу та за якими зобов`язаннями. Також в даному листі позивач заявив про зарахування зустрічних однорідних вимог, після зарахування яких, залишок завдатку за забезпечення зобов`язань щодо сплати орендної плати за договором оренди становитиме 22560,36 грн.
Надіслання вказаного листа позивача від 29.01.2025 № 35-22-16 на адресу відповідача підтверджується описом вкладення від 29.01.2025 № 0210200632260, накладною «Укрпошта» від 29.01.2025 № 0210200632260 та фіскальним чеком «Укрпошта» від 29.01.2025 № 0210200632260.
В позовній заяві позивач зазначає також, що лист від 29.01.2025 № 35-22-16 про припинення зобов`язання зарахуванням також був направлений на електронну адресу відповідача, роздруківка з електронної пошти додана до позову.
Водночас, 28.01.2025 приватним нотаріусом Рогачем В.В. на підставі статті 87 Закону України «Про нотаріат», Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 та пункту 1 Переліку № 1172, вчинено виконавчий напис № 59 про стягнення з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ Груп» 52088,24 грн. заборгованості, що виникла відповідно до умов договору оренди № 1625 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, який був укладений між РВ ФДМ України по Київській області та стягувачем, посвідченого Рогачем В.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 25.09.2014, що зареєстрований за реєстровим № 1706, яку сплачено стягувачем на користь балансоутримувача відповідно до п. 3.1, 3.6, 3.10, 5.2 договору на забезпечення зобов`язання орендаря щодо сплати орендної плати у вигляді завдатку у розмірі, не меншому, ніж подвійна орендна плата за базовий місяць, який вноситься в рахунок орендної плати за два останні місяці оренди та не повернуту стягувачу після припинення дії договору балансоутримувачем, яким є ДП МА «Бориспіль», відповідно до умов договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна № 1625, що належить до державної власності, який був укладений між орендодавцем та стягувачем, посвідчений Рогачем В. В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 25.09.2014, що зареєстрований за реєстровим № 1706.
З виконавчого напису від 28.01.2025 № 59 слідує, що загальна сума заборгованості, з урахуванням п. 3.1, 3.6, 3.10, 5.2 договору становить 52088,24 грн., що була внесена орендарем відповідно до п. 5.2 договору та не повернута боржником після 24.09.2024 у зв`язку із закінченням строку договору, на який його було укладено.
Виконавчий напис скріплений підписом і печаткою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача В. В.
Постановою державного виконавця Бориспільського відділу Державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 30.01.2025 відкрито виконавче провадження ВП № 77038432 та 31.01.2025 з рахунку ДП МА «Бориспіль» здійснено списання грошових коштів, у тому числі 52088,24 грн. заборгованості за виконавчим документом.
Постановою державного виконавця від 05.02.2025 виконавче провадження ВП №77038432 з примусового виконання виконавчого напису нотаріусу закінчено.
Звертаючись з даним позовом позивач зазначає, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса вчинено із порушенням вимог законодавства та є таким, що не підлягає виконанню, позаяк нотаріус не дотримався вимог встановлених законодавством України, яке регулює порядок вчинення виконавчих написів нотаріусом на документах, які свідчать про безспірність заборгованості. Позивач зазначає, що ДП МА «Бориспіль» не є стороною договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна № 1625 від 25.09.2014 та вказаний договір оренди не містять підписаних позивачем умов, які б встановлювали фінансові зобов`язання ДП МА «Бориспіль» перед відповідачем. Отже, вчиняючи виконавчий напис № 59 від 28.01.2025, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу не врахував та не перевірив факту наявності нотаріально засвідченого укладеного договору між позивачем та відповідачем, а також наявності безспірності заборгованості, чим порушив ст.ст. 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
Також позивач вказує, що грошові зобов`язання ДП «МА «Бориспіль» перед відповідачем на суму 29528,17 грн. припинені шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі листа від 29.01.2025 № 35-22-16, у зв`язку з чим не було підстав вчиняти виконавчий напис нотаріуса № 59 та проводити на його підставі примусове стягнення з ДП МА «Бориспіль» грошових коштів.
З огляду на викладене позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 59 вчинений 28 січня 2025 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем в інтересах ТОВ «БФ ГРУП» про стягнення з ДП МА «Бориспіль» грошових коштів в сумі 52088,24 грн. та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ГРУП» на користь ДП МА «Бориспіль» грошових коштів в сумі 52088,24 грн., стягнутих за вказаним виконавчим написом.
Відповідач проти вказаних вимог заперечує з підстав, які зводяться до безпідставності доводів позивача про те, що вчиняючи спірний виконавчий напис приватний нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності нотаріально засвідченого укладеного договору між позивачем та відповідачем та наявності безспірності заборгованості, оскільки викладене не відповідає дійсності, адже, відповідно до акта звіряння розрахунків станом на 30.09.2024, розмір заборгованості ДП МА «Бориспіль» за договором оренди перед ТОВ «БФ Груп» становить 52088,53 грн. Щодо доводів позивача про припинення зобов`язання зарахуванням, відповідач акцентував увагу на тому, що спірний виконавчий напис було вчинено приватним нотаріусом 28.01.2025, а заява ДП МА «Бориспіль» про припинення зобов`язання зарахуванням від 29.01.2025 № 35-22-15 відправлена ТОВ «БФ Груп» 29.01.2025. Станом на 28.01.2025 про припинення зобов`язання зарахуванням ані ТОВ ТОВ «БФ Груп», ані приватному нотаріусу не було та не могло бути відомо. Також відповідач звертає увагу на зміст заяви про припинення зобов`язання зарахуванням, в якій на початку тільки пропонується розглянути можливість проведення взаємозаліку на суму 22560,36 грн. У другій частині йде мова про зарахування на суму 29528,17 грн. Відповідач повідомляє, що ним надано позивачу відповідні мотивовані відмови проти припинення зобов`язання зарахуванням.
З огляду на вказані підстави вимог та заперечень суд зазначає наступне.
Статтею 18 Цивільного кодексу України визначено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Закон України «Про нотаріат» встановлює порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні та передбачає, що нотаріат в Україні – це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Згідно з п. 19 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: вчиняють виконавчі написи.
Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»).
За змістом ст. 90 Закону України «Про нотаріат» стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
У ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як, зокрема, виконавчі написи нотаріусів.
Процедура вчинення виконавчих написів врегульована главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі – Порядок № 296/5.).
Відповідно до пп. 1.1, 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 для стягнення грошових сум, витребування від боржника майна або про витребування об`єкта довірчої власності у довірчого власника, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пп. 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 (в редакції чинній на момент вчинення виконавчого напису) нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Підпунктмами 3.2, 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі – Перелік документів № 1172).
Суд звертає увагу, що цей Перелік документів № 1172 не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами, ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку № 296/5.
Виконавчий напис вчиняється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість (пп. 5.1 пункту 5 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5).
Згідно з п. 1 Переліку документів № 1172 нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку щодо іпотечних договорів). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Виконавчий напис це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Подібні правові висновки наведені у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 916/1293/18.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Основними (обов`язковими) умовами для вчинення нотаріусом виконавчого напису є: 1) наявність (існування) заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем станом на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, безспірність такої заборгованості; 2) дотримання заявником при пред`явлені нотаріусу вимоги, за якою видається виконавчий напис, встановленого законом строку давності.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»).
Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.
Характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів № 1172, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.
Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 310/9293/15.
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц та від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17).
З метою з`ясування питання, на підставі яких документів був вчинений оспорюваний виконавчий напис, ухвалою Господарського суду Київської області від 20.02.2025 витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача Вадима Вікторовича документи на підставі яких ним 28.01.2025 було вчинено нотаріальний напис № 59 про стягнення з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ Груп» грошових коштів в сумі 52088,24 грн.
На виконання вимог ухвали суду від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача Вадима Вікторовича надійшли пояснення від 07.04.2025 № 46/01-16 (вх. № суду 2491/25 від 07.04.2025) та документи на підставі яких ним 28.01.2025 було вчинено нотаріальний напис № 59 про стягнення з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ Групп» грошових коштів в сумі 52088,24 грн.
Дослідивши документи на підставі яких Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В. 28.01.2025 було вчинено нотаріальний напис № 59 про стягнення з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ Групп» грошових коштів в сумі 52088,24 грн. на предмет їх відповідності Переліку документів № 1172, суд виходить з того, що зазначений Перелік не містить заборони на вчинення виконавчого напису щодо стягнення заборгованості за нотаріально посвідченим договором у ситуації, коли боржник не є стороною такого договору, однак сам договір передбачає обов`язок боржника зі сплати грошових сум на користь стягувача. Аналогічних заборон не містять і Закон України «Про нотаріат», і Порядок № 296/5.
Позивач у даній справі є балансоутримувачем орендованого відповідачем майна за договором оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 25.09.2014 № 1625, посвідченого приватним нотаріусом Киїського міського нотаріального округу Рогачем В.В. 25.09.2014, зареєстровано в реєстрі за № 1706.
Проаналізувавши умови договору оренди, зокрема, п. 3.6, 3.9, 3.10, 5.2, суд наголошує, що вони встановлюють обов`язок орендаря сплатити суму завдатку у розмірі, не меншому, ніж подвійна орендна плата за базовий місяць, який вноситься в рахунок орендної плати за два останні місяці оренди, який сплачується як орендодавцю, так і балансоутримувачу, яким за договором є ДП «МА «Бориспіль», у співвідношенні 70% до 30%, який кореспондує обов`язок орендодавця та балансоутримувача повернути орендарю сплачену суму завдатку після припинення орендних відносин, якщо така не була використана протягом строк дії договору.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 636 Цивільного кодексу України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору. 
Суд ураховує, що за змістом договору оренди позивач як балансоутримувач наділений визначеними майновими правами та обов`язками, зокрема, правом на отримання частини орендної плати за користування орендованим майном, що свідчить про спрямованість виконання договору також на його користь. Крім того, Закон України «Про оренду державного та комунального майна» як у редакції, чинній на момент укладення договору, так і у редакції, чинній на момент розгляду цієї справи, прямо відносить балансоутримувача до безпосередніх учасників орендних правовідносин. 
Той факт, що позивач не є безпосередньо стороною договору оренди, не спростовує того, що цей договір укладений і в інтересах позивача, який є учасником орендних правовідносин, отримувачем частини орендної плати та особою, на яку договором покладено обов`язок після закінчення строку договору повернути відповідачу частину платежу, внесеного ним в момент укладання договору оренди як завдатку.
Суд зазначає, що сплата орендарем завдатку в рахунок орендної плати за останній місяць оренди на виконання умов договору в розмірі 52088,24 грн. була здійснена саме на користь балансоутримувача – позивача, про що останій сам зазначає в позовній заяві. Обов`язок позивача повернути суму завдатку після припинення договору оренди виникає із суті правовідносин.
З урахуванням змісту договору оренди та встановлених судами обставин, зокрема щодо кола учасників спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що договір оренди укладено в інтересах, зокрема, позивача, який був обізнаний з його умовами та отримував за ним кошти.
Закон України «Про нотаріат» не містить заборони на вчинення виконавчого напису щодо стягнення заборгованості за нотаріально посвідченим договором у ситуації, коли боржник не є стороною такого договору, однак сам договір передбачає обов`язок боржника зі сплати.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 25.09.2014 № 1625, посвідчений приватним нотаріусом Киїського міського нотаріального округу Рогачем В.В. 25.09.2014, зареєстровано в реєстрі за № 1706 є достатньою правовою підставою для вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису щодо обов`язку позивача сплатити на користь відповідача заборгованість, яка утворилася у нього за вказаним договором. Доказів протилежного дпзивачем суду не доведено.
Щодо посилань позивача на ненадання нотаріусу документів, які підтверджують безспірність заборгованості позивача перед відповідачем та встановлюють прострочення виконання зобов`язання за договором оренди, а також те, що акт звіряння взаєморозрахунків не є документом, що підтверджує безспірність заборгованості ДП МА «Бориспіль» перед відповідачем, то суд зазначає наступне. 
Згідно з приписами ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ – документ, який містить відомості про господарську операцію. 
Верховний Суд у постанові від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18 наголосив, що відповідно до чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках – рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. 
Акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. 
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11.01.2022 у справі № 927/738/19.
Оцінюючи подані докази у їх сукупності, суд виходить з того, що заборгованість позивача, як балансоутримувача, перед відповідачем, як орендарем, у розмірі 52088,24 грн, відображена в акті звіряння взаєморозрахунків, підтверджується первинними документами, зокрема платіжним документом від 16.10.2014 № 497, на підставі якого відповідач перераховував на користь позивача завдаток відповідно до умов договору. Посилання на вказаний платіжний документ міститься у вимозі відповідача від 08.01.2025 № 08-01/25-1. При цьому суд урахував, що зазначені обставини сторонами не заперечені і належними доказами не спростовані, що кореспондує змісту заяви позивача про припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, у якій він, посилаючись на наявність взаємних вимог, фактично визнав існування боргу в заявленому розмірі та обґрунтовував ним правові наслідки зарахування. 
За таких умов, суд дійшов висновку, що підписаний сторонами акт звіряння розрахунків свідчить про визнання позивачем боргу перед відповідачем у сумі 52088,24 грн і, у сукупності з первинними документами, є належним документом для підтвердження безспірності вимоги у розумінні Порядку № 296/5 та Переліку документів № 1172. Доказів протилежного позивач суду не надав.
Щодо посилань позивача на відсутність заборгованості позивача на момент вчинення виконавчого напису внаслідок припинення зобов`язання у спосіб зарахування зустрічних вимог, то суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.
За приписами ч. 5 ст. 202 Цивільного кодексу України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.
Згідно положень ст. 601 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.
У постановах Верховного Суду від 03.09.2024 у справі № 904/6691/20 (904/3702/23), від 10.11.2022 у справі № 914/346/20 (914/155/21), від 25.01.2022 у справі № 914/346/20 (914/155/21)) щодо моменту вчинення заяви про зарахування зазначено, що за загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми), відповідну заяву про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї з сторін на адресу іншої сторони чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням; моментом припинення зобов`язань сторін у такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку.
За загальним правилом припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог пов`язується з моментом вчинення заяви про зарахування як одностороннього правочину, вирішальним для настання відповідних цивільно-правових наслідків є не лише складання такого документа, а й доведення волевиявлення до відома іншої сторони у належний спосіб. Саме адресування заяви іншій стороні та її вручення або інше підтверджене доведення змісту заяви до відома адресата забезпечує можливість визначити момент, з якого ця заява набуває юридичного значення як односторонній правочин у конкретних правовідносинах і може спричинити припинення взаємних зобов`язань.
Застосування ст. 601 Цивільного кодексу України в частині припинення зобов`язань зарахуванням передбачає з`ясування не лише факту складання позивачем заяви про зарахування, а й факту її направлення та вручення відповідачу, а також моменту такого вручення.
Саме встановлення цієї події має значення для оцінки того, чи настали правові наслідки зарахування до моменту вчинення нотаріусом виконавчого напису, і, як наслідок, чи могла подана заява впливати на наявність або відсутність існування безспірної заборгованості станом на відповідну дату. 
Як встановлено судом вище, позивач листом від 29.01.2025 № 35-22-16 заявив про зарахування зустрічних однорідних вимог. Вказаний лист про припинення зобов`язання зарахуванням позивач надіслав на адресу відповідача 29.01.2025. 
Однак, виконавчий напис нотаріуса вчинено 28.01.2025.
Позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували доведення до відома відповідача повідомлення, що містить письмове волевиявлення позивача на припинення зустрічних однорідних вимог шляхом зарахування, в іншу дату, тобто до 28.01.2025 включно, коли нотаріус вчинив оспорюваний виконавчий напис.
Той факт, що лист позивача про зарахування від 29.01.2025 був направлений засобами електронного зв`язку на електронну пошту відповідача на оцінку спірних правовідносин не впливає, оскільки позивачем не доведено дотримання під час направлення листа про зарахування на електронну пошту відповідача вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», а тому, направлені у такий спосіб документи не мали юридичних наслідків, що обумовлені їх змістом.
У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що на момент учинення нотаріусом виконавчого напису односторонній правочин ДП «МА «Бориспіль» про зарахування зустрічних однорідних вимог ще не було вчинено у розумінні статті 601 Цивільного кодексу України, оскільки відповідна заява не була доведена до відома відповідача, а відтак на час вчинення виконавчого напису підстави вважати зобов`язання припиненим зарахуванням були відсутні, що, своєю чергою, підтверджувало безспірність заявленої до стягнення заборгованості у розумінні Порядку № 296/5 та Переліку документів № 1172. 
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису в частині дотримання вимог про його вчинення, зокрема щодо безспірності існуючої у позивача заборгованості перед відповідачем.
Щодо посилань ДП МА «Бориспіль» про неотримання ним від нотаріуса та відповідача повідомлення про початок процедури стягнення боргу на підставі виконавчого напису нотаріусу, що позбавило його можливості подати обґрунтовані заперечення щодо вчинення виконавчого напису або оспорити вимоги відповідача, то суд зазначає, що позивачем не зазначено, а судом не встановлено, що будь-яким нормативно-правовим актом передбачено обов`язок кредитора або нотаріуса повідомити боржника про початок реалізації процедури вчинення виконавчого напису.
Відповідно до Порядку № 296/5, а саме пп. 2.3 п. 2 глави 16 розділу II, лише у разі вчинення виконавчого напису на іпотечному договорі, такий напис вчиняється після спливу 30 днів з моменту направлення іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.
В усіх інших випадках направлення жодних попередніх повідомлень про початок процедури вчинення виконавчого напису Порядок № 296/5 не передбачає, а тому, твердження позивача в цій частині є обґрунтованими та недоведеними.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимоги позивача про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 59 вчинений 28 січня 2025 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем в інтересах ТОВ «БФ ГРУП» про стягнення з ДП МА «Бориспіль» грошових коштів в сумі 52088,24 грн., з огляду на їх недоведеність та необґрунтованість, а відтак суд відмовляє в їх задоволенні.
Також, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ГРУП» на користь ДП МА «Бориспіль» грошових коштів в сумі 52088,24 грн., позаяк вказані вимоги є похідними та результат їх вирішення стоїть в прямій залежності від вирішення основної вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в задоволенні якої судом відмовлено.
Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на позивача.
Керуючись ст. 129-1 Конституції України, ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд 
вирішив:
В позові Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ Груп», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача Вадима Вікторовича про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 59 вчинений 28 січня 2025 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем в інтересах ТОВ «БФ ГРУП» про стягнення з ДП МА «Бориспіль» грошових коштів в сумі 52088,24 грн. та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ГРУП» на користь ДП МА «Бориспіль» грошових коштів в сумі 52088,24 грн., стягнутих за вказаним виконавчим написом відмовити повністю.
Дане рішення Господарського суду Київської області набирає законної сили у строк та порядку передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у строк визначений ст. 256 ГПК України, в порядку передбаченому ст. 257 ГПК України з врахуванням пп. 17.5 п. 17 ч. 1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України. 
Дата складання та підписання повного тексту рішення 08.07.2026.

Суддя Ю.В. Подоляк