Номер провадження 2/754/3456/26
Справа №754/21116/25
РІШЕННЯ 
Іменем України

14 вересня 2026 року Деснянський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Гринчак О.І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції позивача
Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у загальному розмірі 32 916,56 грн., з яких заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд в розмірі 24 916,56 грн., інфляційна складова боргу в розмірі 5 897,35 грн., три відсотки річних в сумі 1 799,24 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15.09.2021 квартира АДРЕСА_1 , належить відповідачці ОСОБА_1 .
Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва станом на 03.12.2025 за вищевказаною адресою ніхто не зареєстрований.
Позивач вказує, що свої обов`язки, визначені нормативно-правовими актами, як організація, яка надає послугу з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, він виконує належним чином, тобто своєчасно та якісно. Проте відповідачка, всупереч чинному законодавству України, протягом тривалого часу, ухиляється від виконання своїх обов`язків зі сплати коштів, за послугу, яку надає Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва», у зв`язку з чим станом на 01.03.2025 за особовим рахунком № НОМЕР_1 квартири АДРЕСА_1 перед виконавцем послуг, а саме: Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва», виникла заборгованість щодо оплати послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з 01 жовтня 2021 року по 01 березня 2025 року в розмірі 24 916,56 грн. 
Повідомлення учасників про розгляд справи
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 31 грудня 2025 року відкрито провадження у справі, вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання і без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України.
Позивач повідомлявся про розгляд справи шляхом надсилання копії ухвали до електронного кабінету.
Відповідачка повідомлялася про розгляд справи належним чином, а саме шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками на адресу її зареєстрованого місця проживання ( АДРЕСА_2 ) та за адресою знаходження квартири, яка знаходиться у власності відповідачки ( АДРЕСА_1 ). 
Відзив відповідача за позовом
01 квітня 2026 року від відповідачки ОСОБА_1 надійшов відзив, в якому остання просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування відзиву відповідачка посилається на те, що: 1) вона не підписувала жодного договору з позивачем, не вчиняла дій щодо приєднання до такого договору та не була належним чином повідомлена про його існування, а сам факт публікації договору не свідчить про його укладення з конкретною особою; 2) вона дійсно є власницею квартири, однак з 25.05.2021 зареєстрована за іншою адресою, а у квартирі по АДРЕСА_1 , ніхто не прописаний і фактично ніхто не проживає; 3) позивачем не доведено факт надання послуг; 4) до частини вимог, відповідно до ст. 257 ЦК України підлягає застосуванню позовна давність; 5) нарахування інфляційних втрат та 3% річних є спірним; 6) у період з грудня 2025 року по березень 2026 року нею було сплачено на користь позивача суму в розмірі 37 602,33 грн. Також відповідачка посилалась на те, що вона не отримувала рахунків та не була повідомлена про існування заборгованості. 
Відповідь позивача на відзив відповідача за позовом
09 квітня 2026 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач просить: 1) закрити провадження у частині стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території; 2) стягнути з відповідачки на користь позивача інфляцію, 3% річних та судовий збір. 
В обґрунтування відповіді на відзив позивач зазначає, що відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що є договором приєднання, відповідно до норм ст. 634 ЦКУ вважається акцептованим усіма споживачами, які в установленому порядку не надали заперечення щодо умов цього договору. Послуга з утримання будинків, споруд та прибудинкової території згідно Закону України «Про житлову-комунальні послуги», вважається саме житловою послугою. Також, відповідно до п.2 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком, що означає надання даної послуги будинку, а не конкретній особі, що відрізняє житлову послугу від комунальної послуги.
Щодо твердження відповідача про сплату нею заборгованості, то представник позивача зазначає, що першу оплату відповідачкою у розмірі 2000 грн. було здійснено 19.12.2025, тобто вже після подання Позивачем позову до суду. Потім оплати були здійснено 20.01.2026 у розмірі 10 000 грн., 19.02.2026 у розмірі 10 000 грн. та 14.03.2026 року у розмірі 4 542,81 грн., які були здійснені вже після відкриття провадження у справі. Однак дані надходження було перераховано на особовий рахунок через загальну платіжну систему ГЕРЦ та з призначення періодів, які не співпадають з періодами стягнення заборгованості у справі, а саме з 01.10.2021 по 01.11.2025. Відповідно про дані надходження коштів підприємство дізналось з матеріалів доданих до відзиву та самого відзиву. Позивач зараховує зазначені суми, як за самостійне виконання вимог в частині заборгованості за послугу з УБПТ. Однак в частині заборгованості з інфляційних втрат та 3 % річних, а також зі сплати судового збору й надалі існує спір.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Згідно з рішенням Київської міської ради «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» № 270/270 від 09.10.2014 було створено КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» (надалі - КП «Керуюча компанія») з метою надання у Деснянському районі м. Києва послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території.
Відповідно до п. 2.1. Статуту підприємство створене з метою забезпечення ефективного управління, належного утримання житлового та нежитлового фонду, утримання прибудинкових територій, об`єктів благоустрою та отримання прибутку.
На підставі розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 30.01.2015 № 48 майно, що віднесене до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, закріплено на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія», в т.ч. майно за спірною адресою.
КП «Керуюча компанія» розроблено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який є договором приєднання. Вказаний договір було опубліковано в офіційному друкованому засобі масової інформації Київської міської ради газеті «Хрещатик» № 99 (4695) від 14.07.2015.
Згідно з пунктами 3.1, 3.2, 3.3 Договору, опублікованого в газеті «Хрещатик», розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячно системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше ніж до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Послуги оплачуються в безготівковій формі.
Тарифи та структура тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій затверджені розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Про встановлення тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій» № 668 від 06.06.2017.
На підставі п. 3-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та зважаючи на те, що співвласники багатоквартирного будинку за спірною адресою, не визначилися з формою управління КП «Керуюча компанія» продовжує надавати послугу з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за ціною, яка тотожна тарифу, затвердженому розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 668.
На підставі договору купівлі-продажу квартири від 15.09.2021 квартира АДРЕСА_1 , належить відповідачці ОСОБА_1 , а отже, відповідачка є споживачем послуг, які надає позивач.
Норми права та мотиви суду
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать:
1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.
Послуга з управління багатоквартирним будинком включає:
забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;
купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;
поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;
інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку;
2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Згідно з розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Про встановлення тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій» № 668 від 06.06.2017 послуга з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій включає в себе, зокрема:
- прибирання прибудинкової території;
- прибирання сходових кліток;
- вивезення побутових відходів;
- прибирання підвалу, технічних поверхів та покрівлі;
- технічне обслуговування ліфтів тощо.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є:
1) споживачі (індивідуальні та колективні);
2) управитель;
3) виконавці комунальних послуг.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Зазначений правовий висновок викладений постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).
Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для правильного її вирішення (постанови Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року у справі № 727/9295/16-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц (провадження № 61-11107св18)).
За приписами статей 526, 525, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
З матеріалів справи вбачається, що станом на 01.03.2025 за особовим рахунком № НОМЕР_1 квартири   АДРЕСА_1 перед виконавцем послуг існувала заборгованість з оплати послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з 01 жовтня 2021 року по 01 березня 2025 року в розмірі 24 916,56 грн.
Відповідачкою в обґрунтування відзиву на позовну заяву надано квитанції про сплату заборгованості, а саме: № 133/1350 від 19.12.2025 на суму 2 000,00 грн.; № 366/962 від 20.01.2026 на суму 19 000,00 грн.; № 2902/7433 від 19.02.2026 на суму 10 000,00 грн.; №2828/7445 від 14.03.2026 - на суму 4542,61 грн.; № 2790/7348 від 14.03.2026 на суму 9559,72 грн.
Оскільки наявні докази сплати в повному обсязі заборгованості з оплати послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, тому провадження у цій частині слід закрити у зв`язку з відсутністю предмета спору.
Щодо стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом № 2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє на час ухвалення рішення.
Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05 березня 2022 р. № 206 установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється:
нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги;
припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі.
Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.
Однак постановою Кабінету Міністрів України № 1405 від 29.12.2023, яка набрала чинності 30.12.2023, внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206, відповідно до яких установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих російською федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 квітня 2015 р. № 285).
Постановою Кабінету Міністрів України № 1405 від 29.12.2023 не встановлено ретроактивності закону, тобто зворотної дії в часі положень вказаної постанови.
Отже, з 24 лютого 2022 року по 29 грудня 2023 року нарахування та стягнення судом інфляційних втрат, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням було заборонено на всій території України.
Однак позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачки за період з 01 жовтня 2021 року по 01 лютого 2022 та з 01.05.2022 по 01.11.2025 інфляційні втрати в розмірі 5897 грн. 35 коп. та 3 % річних в розмірі 1 799 грн. 24 коп. від простроченої суми.
Із спірного періоду слід виключити нарахування інфляційних втрат, трьох процентів річних за період з 01 травня 2022 року (саме так визначає позивач) по 29 грудня 2023 року, та здійснити нарахування за період з 01 жовтня 2021 року по 23 лютого 2022 року, та з 30 грудня 2023 року по 01 листопада 2025 року, як наслідок, інфляційні втрати за цей період становлять 4 372 грн. 62 коп., а 3 % річних - 1 317 грн. 89 коп.
Отже, позовні вимоги позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат на 3% річних підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідачки на користь позивача інфляційних втрат в розмірі 4 372 грн. 62 коп., 3 % річних в розмірі 1317 грн. 89 коп.
Щодо судового збору
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
У постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 903/181/19 викладено таку правову позицію: "лише висновок суду першої інстанції про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково свідчить про вирішення спору по суті розглянутих вимог. Натомість, у тому випадку, коли в резолютивній частині судового рішення зазначається про закриття провадження у справі щодо частини із заявлених вимог у зв`язку з відсутністю предмету спору, спір по суті у відповідній частині не вирішується, навіть якщо розгляд справи по суті закінчується ухваленням рішення суду, без постановлення відповідної ухвали, як окремого процесуального документа.
Відповідно, у такому разі (закриття провадження у справі щодо частини із заявлених вимог у резолютивній частині рішення) норма частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору, не застосовуються і не може бути підставою для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у повному обсязі, в тому числі і щодо частини із заявлених вимог, за якою провадження було закрито. Верховний Суд підкреслює, що у зазначеній нормі Господарського процесуального кодексу України йдеться про здійснення розподілу судових витрат між сторонами у справі у разі вирішення спору по суті. Водночас, така норма не застосовується, якщо Закон України "Про судовий збір" у такому випадку передбачає повернення судового збору з Державного бюджету України (постанова Верховного Суду від 30 січня 2025 року у справі № 910/1157/24).
Оскільки провадження у справі закрито в частині позовних вимог на суму 24 916 грн. 56 коп., відповідно позивач має право звернутися до суду із клопотанням про повернення йому з державного бюджету судового збору у розмірі 2313,40 грн (24916,56*3028/32613,15).
Водночас, враховуючи, що спір в частині позовних вимог у загальному розмірі 7696,59 грн (і нфляційні втрати в розмірі 5897 грн. 35 коп. та 3 % річних в розмірі 1 799 грн. 24 коп.) судом вирішено по суті, тому з відповідачки на користь позивача відповідно до задоволених вимог слід стягнути судовий збір у сумі 528,35 грн (5690,51*3028/32613,15).
У частині відмовлених позовних вимог на суму 2 006,08 грн, судовий збір у сумі 186,25 грн (2006,08*3028/32613,15) покладається на позивача.
Керуючись ст. 2-5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 274-279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,
В И Р І Ш И В:
Закрити провадження у справі в частині позовних вимог Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій на суму 24 916 грн. 56 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» інфляційні втрати в сумі 4 372 грн. 62 коп., 3 % річних в сумі 1 317 грн. 89 коп., судовий збір в сумі 528 грн. 35 коп.
Судові витрати зі сплати судового збору у сумі 186,25 грн покласти на Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва».
Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. В разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили, якщо його не скасовано, після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості щодо учасників справи:
Позивач - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва», код ЄДРПОУ 39605452, м. Київ, вул. Закревського, 15.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Суд підписує повне рішення без його проголошення. Судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частини четверта та п`ята статті 268 ЦПК України).
Повний текст рішення складено та підписано 14.09.2026.
Суддя Деснянського
районного суду міста Києва Оксана Гринчак