КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 369/14393/24Головуючий у І інстанції Фінагеєва І.О.
Провадження №22-ц/824/8579/2026  Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

08 липня 2026рокуКиївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Борисової О.В., Голуб С.А.,
за участі секретаря Кононової Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Остапенка Євгена Сергійовича на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 січня 2026 року та на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 січня 2026 року у справі за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кван Кепітал» про захист прав споживачів,
ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Остапенко Євген Сергійович звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кван Кепітал» про захист прав споживачів.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 16 жовтня 2020 року між сторонами було укладено договір купівлі продажу майнових прав №4/27.
Згідно з умовами договору Відповідач (Продавець) продає, а Позивачі (Покупці) купують майнові права на квартиру в Об`єкті будівництва, які після набуття Покупцем їх у власність реалізуються шляхом набуття права власності на квартиру після прийняття Об`єкта будівництва в експлуатацію за умови проведення 100% розрахунків за договором підписання Акта приймання-передачі та оформлення самостійно Покупцем відповідних документів, що встановлюють право власності (п.1.1 Договору). 
Акт приймання-передачі квартири підписується сторонами після прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом Об`єкту будівництва у строк 14 календарних днів з моменту отримання Покупцем повідомлення відповідно до п. 2.5 Договору (п.1.7 Договору). 
Договір не встановлює чіткого обов`язку Продавця надіслати таке повідомлення, строків для надіслання та штрафних санкцій за невиконання такого обв`язку. 
Договором також встановлений орієнтований строк прийняття в експлуатацію Об`єкту будівництва - 1-й квартал 2021 року (п.2.5 Договору).
Представник позивача зазначав, що договір, укладений між сторонами, є змішаним, оскільки містить в собі елементи договору будівельного підряду та купівлі-продажу. Оскільки відповідачем на момент звернення до суду з даним позовом не виконане основне зобов`язання, позивачі мають право на нарахування та стягнення пені відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». 
На підставі викладеного, а також з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог представник позивача просив суд стягнути з ТОВ «Кван Кепітал» на користь ОСОБА_1 2 138 979,03 грн пені та судові витрати; з ТОВ «Кван Кепітал» на користь ОСОБА_2 2 138 979,03 грн пені та судові витрати.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 січня 2026 року в задоволенні позову  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кван Кепітал» про захист прав споживачів відмовлено.
Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 січня 2026 року стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кван Кепітал» витрати на правову допомогу у розмірі 90 000,00 гривень.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції та додатковим рішенням суду, з апеляційною скаргою в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся його представник - адвокат Остапенко Є.С. який, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції в порушення вимог п.3 частини 4 статті 265 ЦПК України не наведена мотивована оцінка кожного з аргументів, викладеного позивачем у позовній заяві.
На переконання скаржника, висновок суду про те, що договір є, так би мовити, чистою купівлею-продажем ґрунтується лише на змісті п.1.1 Договору, причому лише тої його частини де йдеться про купівлю-продаж й ігнорується та частина, де йдеться про введення будинку в експлуатацію. 
Вказує, що судом проігноровано клопотання позивача про витребування договору генерального підряду, укладеного між відповідачем та третьою особою, хоча цей доказ беззаперечно підтверджує позицію позивача щодо того, що Відповідач не тільки продав майнові права, а й взяв на себе зобов`язання побудувати житло. 
Зазначає, що судом не досліджені вступні положення договору, які містять посилання на докази, підтверджуючі, що відповідач є забудовником (в тому числі дозвіл на виконання будівельних робіт, розміщений в мережі інтернет за адресою: https://econstruction.gov.ua/dabi_history_public_card/view=2860394472410187088). 
Звертає увагу апеляційного суду на те, що суд першої інстанції повинен був дослідити зміст відповідної веб сторінки (посилання на яке було надано представником позивача з додатковими поясненнями, які було залучено до матеріалів справи), але не зробив цього. 
Вважає, що при тлумаченні умов спірного договору судом не враховано висновки Верховного Суду. щодо застосування принципів тлумачення favor contractus та Contra proferentem.
Скаржник зауважує, що при тлумаченні умов договору купівлі-продажу майнових прав №4/27 від 16.10.2020 року суд повинен був виходити з того, що умови договору було підготовано відповідачем та здійснити таке тлумачення на користь позивача. Тобто, п.1.1 Договору - повинен бути витлумачений на користь позивача як такий, який встановлює обов`язок відповідача побудувати житловий будинок та ввести його в експлуатацію. Пункт 2.5. Договору повинен бути витлумачений як такий, що встановлює обов`язок відповідача: а) побудувати житловий будинок у повній відповідності до існуючих будівельних (і не тільки) норм і правил та б) виконати всі інші необхідні й достатні дії для введення будинку в експлуатацію в) не пізніше ніж за 10 робочих днів до закінчення І кварталу 2021 року забезпечити підписання акту готовності об`єкта до експлуатації та подання його до відповідного органу державного архітектурно будівельного контролю задля отримання сертифікату про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.
Вважає, що висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 22.07.2020 року у справі №369/6303/19, на які послався суд першої інстанції, не є релевантними у цій справі.
Скаржник вказує, що при апеляційному перегляді повинна бути встановлена обставина виконання відповідачем функції забудовника об`єкту будівництва, майнові права на житло в якому придбав Позивач.
Зазначена обставина повинна бути встановлена шляхом повторного дослідження договору №3/30 від 20.11.2021р. з урахуванням принципу contra proferentem, а також дослідження дозволу на будівництво за адресою в мережі Інтернет: https://econstruction.gov.ua/dabi_history_public_card/view=2860394472410187088 та повторного розгляду клопотання позивача про витребування доказів. 
Також повинна бути встановлена обставина узгодження сторонами договору строку виконання зобов`язання з закінчення будівництва та ведення об`єкту в експлуатацію шляхом дослідження п.2.5 Договору з урахуванням принципу contra proferentem. 
Скаржник також вважає незаконним додаткове рішення, оскільки спір виник через неправильні дії відповідача, що дає суду право покласти витрати на нього. Крім того, заявлені відповідачем витрати вважає неспівмірними та завищеними мінімум в 10 разів з огляду на наявність 11 ідентичних судових справ, в яких представником відповідача подавалися майже ідентичні заяви й клопотання з однаковою правовою позицією. Достатньою компенсацією як репутаційних втрат так і судових витрат відповідача є відмова у задоволенні позову. 
Крім того, позивач вважає що покладення на нього судових витрат відповідача порушує фундаментальну засаду цивільного права - принцип справедливості, розумності та добросовісності.
10 березня 2026 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив, відповідно до якого представник відповідача - адвокат Сучкова Т.Є. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі вказує, що договір купівлі-продажу майнових прав не є за своєю суттю договором підряду, оскільки за таким договором купівлі-продажу майнових прав покупець отримує у власність не індивідуально визначене нерухоме майно, а лише права на нього.
Крім того, порушення права позивача зі сторони відповідача відсутні, оскільки в договорі термін прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію не визначено конкретною датою, а вказано орієнтовний строк, на який, зокрема, впливали об`єктивні обставини, що значно сповільнило будівництво. Підписуючи договір позивач погодився із запланованим терміном будівництва, який не є остаточним, а отже мала розуміти можливі негативні наслідки для себе при укладенні вказаного договору.
Зазначає, що до спірних правовідносин норми ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути застосовані, оскільки укладений між сторонами договір не містить встановленої вартості робіт (послуг).
З приводу застосування принципу CONTRA PROFERENTEM (лат. VERBA CHARTARUM FORTIUS ACCIPIUNTUR CONTRA PROFERENTEM - Слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав), що на думку скаржника означає обов`язок суду тлумачити зміст правочину, то відповідач вважає, що це викривлене твердження.
При розгляді спору суд може ухвалити рішення про тлумачення змісту правочину лише на вимогу однієї або обох сторін правочину чи їх правонаступників в порядку позовного провадження.
Доводи апелянта, що додаткове рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу є необґрунтованим не відповідає дійсності.
Витрати на професійну правничу допомогу, понесені відповідачем, є витратами, пов`язаними з розглядом справи, а їх розмір у сумі 90 000,00 грн є обґрунтованим та співмірним із ціною позову (4 277 958,06 грн), складністю справи, обсягом наданих послуг і витраченим часом.
У судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а також представник ОСОБА_1 - адвокат Остапенко Є.С., який взяв участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв'язку, підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.
Представник ТОВ «Кван Кепітал» - адвокат Сучкова Т.Є. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на доводи, викладені нею у відзиві.
Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та додаткового рішення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 16 жовтня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кван Кепітал» (Продавець), в особі власника ОСОБА_3 , який діє на підставі довіреності, посвідченої Горняк Х.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 14 липня 2020 року за реєстровим номером 409, та ОСОБА_1 (Покупець 1), ОСОБА_2 (Покупець 2) було укладено договір купівлі-продажу майнових прав №4/27.
Відповідно до п.1.1. вказаного Договору, Продавець продає, а Покупець купує майнові права на квартиру в Об`єкті будівництва, які після набуття Покупцем їх у власність реалізуються шляхом набуття права власності на квартиру після прийняття Об`єкта будівництва в експлуатацію за умови проведення 100% розрахунків за договором підписання Акта приймання-передачі та оформлення самостійно Покупцем відповідних документів, що встановлюють право власності.
Відповідно до п.1.7. Договору, Акт приймання-передачі квартири підписується сторонами після прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом Об`єкту будівництва у строк 14 календарних днів з моменту отримання Покупцем повідомлення відповідно до п. 2.5 Договору та за умови повної оплати Покупцем ціни майнових прав на квартиру зазначеної у цьому Договорі.
Орієнтований строк прийняття Об`єкта будівництва в експлуатацію - І-й квартал 2021 року.
Розділом «Стаття 3» договору, сторони погодили ціну, порядок та умови оплати. Так, сторони дійшли згоди, що орієнтовна загальна ціна майнових прав на квартиру становить 22 516,01 дол. США, що станом на дату укладення договору є еквівалент 638 025,00 грн. (п.3.2. Договору), а також погодили графік платежів для кожного з покупців (п.3.5.1. Договору).
Згідно з інформаційною довідкою ТОВ «Кван Кепітал» від 02 серпня 2022 року за Вих. № 02082022-006, наданою представником позивача, відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав № 4/27 від 16 жовтня 2020 року, станом на 02 серпня 2022 року ОСОБА_1 сплатив 11 228,01 доларів США, що еквівалентно 316 827,71 грн, заборгованість по договору відсутня.
Згідно з інформаційною довідкою ТОВ «Кван Кепітал» від 02 серпня 2022 року за Вих. № 02082022-007, наданою представником позивача, відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав № 4/27 від 16 жовтня 2020 року, станом на 02 серпня 2022 року ОСОБА_2 сплатив 11 258,00 доларів США, що еквівалентно 315 786,32 грн, заборгованість по договору відсутня.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої виходив із того, що за договором купівлі-продажу майнових прав №4/27 від 16 жовтня 2020 року відповідач не брав на себе зобов`язань виконати певні роботи чи надати певні послуги позивачці, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для притягнення ТОВ «Кван Кепітал», яке виступає продавцем майнових прав у спірних правовідносинах, до цивільної відповідальності, передбаченої частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»,  за порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг). Також суд прийняв до уваги, що термін прийняття об`єкта будівництва до експлуатації в договорі купівлі-продажу майнових прав на квартиру конкретною датою не визначено, а вказана лише орієнтовна дата.
Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Відповідно до положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина першої статті 638 ЦК України встановлює, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (частина перша статті 546 ЦК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Свої вимоги про стягнення пені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обґрунтовували частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якою визначено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.
Водночас, вказана норма встановлює права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Поряд з цим, продавець - це суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації (пункт 18 частини першої статті 1 зазначеного закону).
Згідно з пунктом 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
Робота - це діяльність виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 21 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).
У зобов`язаннях по виконанню робіт на одного з контрагентів покладається обов`язок виконати роботу, яка б завершувалась досягненням певного матеріального результату, а у зобов`язаннях про надання послуг діяльність контрагента спрямована на вчинення юридичних і фактичних дій, які безпосередньо не породжують матеріальних наслідків або зовсім не повинні завершуватися матеріальними наслідками, тобто споживання послуги має місце в процесі її надання, на відміну від роботи, споживання результатів якої зазвичай не збігається з часом її виконання.
Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
У відповідності до частини першої статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
Відповідно до статті 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності.
Пунктом 1.1. статті 1 укладеного між ТОВ «Кван Кепітал» (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець 1), ОСОБА_2 (Покупець2) договору купівлі-продажу майнових прав від 16 жовтня 2020 року № 4/27, визначено, що Продавець продає, а Покупці купують майнові права на квартиру в Об`єкті будівництва, які після набуття Покупцями їх у власність реалізуються шляхом набуття права власності на квартиру після прийняття Об`єкта будівництва в експлуатацію за умови проведення 100% розрахунків за договором підписання Акта приймання-передачі та оформлення самостійно Покупцями відповідних документів, що встановлюють право власності.
Зазначене цілком відповідає характерним ознакам договору купівлі-продажу. 
Отже спірний договір купівлі-продажу майнових прав від 16 жовтня 2020 року № 4/27 не є договором підряду чи договором про надання послуг.
Сторони погодилися з такими умовами договору, заперечень щодо їх формулювань не висловлювали, в судовому порядку, у тому числі в межах справи, що переглядається у касаційному порядку, не заявляли про недійсність умов зазначеного вище договору купівлі-продажу.
Отже, зміст договору купівлі-продажу майнових прав від 16 жовтня 2020 року № 4/27 дозволяє дійти висновку про те, що між сторонами не виникло правовідносин з надання послуг або виконання робіт, предметом договору були майнові права на квартиру.
Визначаючи вартість послуг ТОВ «Кван Кепітал» для нарахування пені відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», позивачі виходили з граничної вартості прибутку Товариства відповідно до п. 5.30 Кошторисних норм України, затверджених наказом Міністерства розвитку громад та територій України №281 від 01 листопада 2021 року, що не відповідає вимогам вказаної норми.
Апелянт посилається на те, що, окрім продажу майнових прав на квартиру, ТОВ «Кван Кепітал» мало ще збудувати та здати об`єкт будівництва в експлуатацію, для чого воно залучило субпідрядників.
Проте договором купівлі-продажу майнових прав таких зобов`язань ТОВ «Кван Кепітал» не визначено. 
У пункті 2.5. договору купівлі-продажу майнових прав від 16 жовтня 2020 року № 4/27 зазначений орієнтований строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію - І-й квартал 2021 року. Зазначення у вказаному договорі орієнтовного строку прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію не ідентифікує його як договір про виконання робіт або надання послуг.
Суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з ТОВ «Кван Кепітал» нарахованої відповідно до ч частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» пені в розмірі 2 138 979,03 грн на кожного позивача.
Доводи апеляційної скарги про неврахування апеляційним судом принципу contra proferentem є безпідставними.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що правило contra proferentem застосовується лише у випадках, коли після використання загальних правил тлумачення зміст правочину залишається неоднозначним.
Натомість у цій справі волевиявлення учасників договору купівлі-продажу майнових прав виражене чітко і прозоро та не викликає необхідності у встановленні особливих правил тлумачення волі однієї з сторін.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що договором купівлі-продажу майнових прав від 16 жовтня 2020 року № 4/27, укладеного між ТОВ «Кван Кепітал» (продавець), та ОСОБА_1 (Покупець 1), ОСОБА_2 (Покупець2), передбачено можливість розірвання його з боку Покупців в односторонньому порядку з поверненням сплачених за придбання майнових прав коштів.
Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні позовних вимог по суті.
Щодо додаткового рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 січня 2026 року.
За змістом пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до частин першої, другої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).
За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
За змістом частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (частина друга статті 134 ЦПК України).
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Так, з матеріалів справи вбачається, що разом із відзивом стороною відповідача було зроблено заяву про те, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які очікує понести відповідач у зв`язку із розглядом даної справи становить 90 000, 00 грн (а.с. 34 том 1).
На підтвердження понесених судових витрат представник відповідача надала суду: Договір №02/01 про надання правової допомоги від 02 січня 2024 року, укладений між Адвокатським бюро «СУЧКОВА ТА ПАРТНЕРИ» та ТОВ «Кван Кепітал», в особі директора Євдокимової Катерини Геннадіївни; Додаткову угоду від 29 серпня 2024 року №29/08 до Договору №02/01 про надання правової допомоги від 02 січня 2024 року, укладеної між АБ «СУЧКОВА ТА ПАРТНЕРИ» та ТОВ «Кван Кепітал», в особі директора Євдокимової Катерини Геннадіївни; Додаткову угоду від 02 жовтня 2024 року №02/10 до Договору №02/01 про надання правової допомоги від 02 січня 2024 року, укладеної між АБ «СУЧКОВА ТА ПАРТНЕРИ» та ТОВ «Кван Кепітал», в особі директора Євдокимової Катерини Геннадіївни; Додаткову угоду від 29 січня 2025 року №29/01 до Договору №02/01 про надання правової допомоги від 02 січня 2024 року (об`єднання справ), укладеної між АБ «СУЧКОВА ТА ПАРТНЕРИ» та ТОВ «Кван Кепітал», в особі директора Євдокимової Катерини Геннадіївни; Акт виконаних робіт від 06 жовтня 2025 року до Договору №02/01 про надання правничої допомоги від 02 січня 2024 року.
Згідно п. 1.1. Договору про надання правничої допомоги № 02/01 від 02 січня 2024 року Клієнт доручає, а Адвокатське бюро бере на себе зобов`язання щодо надання Клієнту правової допомоги, а саме, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, інших процесуальних документів; представництво інтересів Клієнта у судах під час здійснення цивільного, господарського. адміністративного, кримінального судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними і юридичними особами.
За умовами Додаткової угоди від 29 січня 2025 року №29/01 до Договору №02/01 про надання правової допомоги від 02 січня 2024 року (об`єднання справ), укладеної між АБ «СУЧКОВА ТА ПАРТНЕРИ» та ТОВ «Кван Кепітал», в особі директора Євдокимової Катерини Геннадіївни, Клієнт доручає, а Адвокатське бюро бере на себе зобов`язання, щодо надання правової допомоги, а саме судового супроводу під час розгляду Києво-Святошинським судом Київської області справи №369/14393/24 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кван Кепітал» про захист прав споживачів. В поняття правова допомога входить: - Формування стратегії у справі/збір доказів; Підготовка процесуальних документів в рамках розгляду справи №369/14393/24 Києво-Святошинським районним судом Київської області; - Судове представництво у першій інстанції у справі №369/14393/24; - Надання консультації з питань пов`язаних з розглядом спору Києво-Святошинським судом Київської області справи №369/14393/24; - Надання іншої правової допомоги під час розгляду Києво-Святошинським судом Київської області справи №369/14393/24 (п.1.2. Додаткової угоди).
Вартість послуг за надання правової правничої допомоги вказаної в п.1.2. Додаткової угоди становить 3% від остаточної ціни позову, але не більше 90 000,00 гривень, без ПДВ.
06 жовтня 2025 року між АБ «СУЧКОВА ТА ПАРТНЕРИ» та ТОВ «Кван Кепітал» складено Акт виконаних робіт від 06 жовтня 2025 року до Договору №02/01 про надання правової допомоги від 02 січня 2024 року, відповідно до якого всього Бюро надано, а Клієнтом прийнято правову допомогу на суму: 90 000,00 грн. без ПДВ.
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З матеріалів справи вбачається, що позивачами не було подано заперечень щодо заявленого представником відповідача розміру витрат на правову допомогу, клопотань про зменшення такого розміру також не заявлено.
Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що розмір понесених відповідачем витрат на правову допомогу у даній справі в сумі 90 000,00 гривень відповідає складності справи та виконаним адвокатом роботам (наданим послугам), часу витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Розмір витрат відповідає принципам розумності та справедливості, доказів на підтвердження його неспівмріності та необґрунтованості позивачами до суду першої інстанції не подано.
Відтак, оскаржуване додаткове рішення підлягає залишенню без змін, а доводи апеляційної скарги без задоволення.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Остапенка Євгена Сергійовича на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 січня 2026 року та на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 січня 2026 року підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Остапенка Євгена Сергійовича залишити без задоволення.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 січня 2026 року та додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 січня 2026 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 9 липня 2026 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді : О.В. Борисова

С.А. Голуб