ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
05 березня 2026 року 	м. Тернопіль	Справа № 921/498/25 	

Господарський суд Тернопільської області
у складі судді Боровця Я.Я.  
за участю секретаря судового засідання Шевчук К.О.
Розглянув справу в порядку загального позовного провадження
за позовом Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк "Львів", вул. Сербська, 1, м. Львів 
до відповідача: Остапюка Віталія Олеговича, АДРЕСА_1 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Фізичної особи – підприємця Колосівського Андрія Степановича, АДРЕСА_2 
про стягнення з Остапюка Віталія Олеговича заборгованості у розмірі 420 300,05 грн, з врахуванням ухвали суду від 12.01.2026.

У судове засідання учасники судового процесу не з"явилися.

Судові процедури.
Судом роз`яснено форму і стадії судового провадження, що здійснюється у межах справи згідно до вимог ГПК України. 
Фіксування судового засідання технічними засобами здійснюється відповідно до статті 222 ГПК України.
Заяв про відвід (самовідвід) судді та секретаря судового засідання з підстав, визначених ст. ст. 35-37 ГПК України не надходило. 

Суть справи. 
Акціонерне товариство Акціонерно-комерційний банк "Львів" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідачів: 1. Остапюка Віталія Олеговича та 2. ОСОБА_1 про: 
- стягнення з Остапюка Віталія Олеговича, який є солідарним боржником із – Фізичною особою підприємцем Колосівським Андрієм Степановичем на користь Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк "Львів" заборгованості за кредитним договором №67/В/2023 від 21.02.2023 в розмірі 420 300,05 грн, з яких 383 300,87 грн заборгованість по основному боргу, 36 999,18 грн заборгованість по відсотках; 
- стягнення з Колосівської Тетяни Володимирівни, який є солідарним боржником із – Фізичною особою підприємцем Колосівським Андрієм Степановичем на користь Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк "Львів" заборгованості за кредитним договором №67/В/2023 від 21.02.2023 в розмірі 420 300,05 грн, з яких 383 300,87 грн заборгованість по основному боргу, 36 999,18 грн заборгованість по відсотках.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 12.01.2026 заяву АТ АКБ "Львів" про залишення позовних вимог щодо відповідача 2 – Колосівської Т. В. без розгляду, задоволено. Позов в частині позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк "Львів" заборгованості в розмірі 420 300,05 грн, залишено без розгляду.

Відкриття провадження у справі. 
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 19.08.2025, для розгляду справи №921/498/25 визначено суддю Боровця Я.Я.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 25.08.2025 позовну заяву Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк "Львів" залишено без руху, на підставі частини 1 статті 174 ГПК України, для надання можливості позивачу усунути недоліки позовної заяви.
03.09.2025 позивачем подано до Господарського суду Тернопільської області заяву (вх. №6221), зі змісту якої вбачається, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви, які визначено в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 25.08.2025.
Відповідно до частин 6, 7 статті 176 Господарського процесуального кодексу України, Господарським судом Тернопільської області (суддею Боровцем Я.Я.) у підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" сформовано запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання відомостей про реєстрацію місця проживання Остапюка Віталія Олеговича, РНОКПП НОМЕР_1 та отримано відповідь, згідно з якого за вказаними параметрами особу не знайдено. 
Ухвалою суду від 15.09.2025 зобов`язано Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради надати інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи Остапюка Віталія Олеговича, АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
06.10.2025 Управління державної реєстрації Відділ реєстрації проживання особи Тернопільської міської ради надано відповідь (вх. №7013), зі змісту якої вбачається, що Остапюк Віталій Олегович, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 30.06.2016 по теперішній час.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 09.10.2025 відкрито провадження у справі №921/498/25 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 04.11.2025. 
Також, даною ухвалою залучено до участі у справі №921/498/25 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів – Фізичну особу – підприємця Колосівського Андрія Степановича, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .
Розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження.

Підготовче провадження.
Підготовче засідання вперше призначено на 04.11.2025.
Ухвалами суду від 04.11.2025, від 25.11.2025 та від 17.12.2025 підготовче засідання відкладено відповідно на 25.11.2025, на 17.12.2025 та на 12.01.2026 з підстав, викладених в них.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 12.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу №921/498/25 до судового розгляду по суті на 19.02.2026. 

Розгляд справи по суті.
Ухвалою суду від 19.02.2026 судове засідання відкладено на 05.03.2026.
При розгляді справи по суті, суд з`ясував обставини справи, дослідив докази у справі.
05.03.2026 судом прийнято судове рішення, в порядку статті 240 ГПК України.

Аргументи сторін.
Правова позиція позивача.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем порушено договірні зобов`язання, що виникли за Договором поруки №67/В/2023/Р-1 від 21.02.2023 в частині забезпечених зобов"язань, як солідарного боржника із ФОП Колосівським Андрієм Степановичем (Позичальником), які випливають з умов Кредитного договору №67/В/2023 від 21.02.2023, в частині повернення кредитних коштів, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у розмірі 420 300,05 грн, з яких: 383 300,87 грн (заборгованість по основному боргу) та 36 999,18 грн (заборгованість по відсотках).
В якості правових підстав позову позивач зазначає зокрема статті Цивільного кодексу України.
Представник позивача в судове засідання не з"явився, однак у прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника АТ АКБ "Львів".

Заперечення відповідача.
Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки суду не повідомив, вимог ухвали суду не виконав, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, на підставі статей 120, 121 ГПК України - ухвалами суду, які надсилалися рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення з позначкою "Судова повістка", про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (містяться в матеріалах справи).
Так, ухвали суду направлені відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 (зазначена у позовній заяві) та відповідає відповіді (вх. № 7013 від 06.10.2025) Управління державної реєстрації Відділ реєстрації проживання особи Тернопільської міської ради, зі змісту якої вбачається, що Остапюк Віталій Олегович, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 30.06.2016 по теперішній час.
Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Пояснення третьої особи.
Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила, причин неявки суду не повідомила, вимог ухвали суду не виконала, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, на підставі статей 120, 121 ГПК України - ухвалами суду, які надсилалися рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення з позначкою "Судова повістка", про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (містяться в матеріалах справи).
Так, ухвали суду направлені третій особі – ФОП Колосівському Андрію Степановичу за адресою: АДРЕСА_2 (зазначена у позовній заяві).

Згідно частин 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Враховуючи, положення статті 13 Господарського процесуального кодексу України, якою в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, беручи до уваги, що явка представників відповідача та третьої особи не визнавалась судом обов`язковою, брати участь у судовому засіданні є правом сторони, передбаченим ГПК України, та те, що відповідач та третя не скористалася наданими їй процесуальними правами на подання відзиву, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка вказаного учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті.

Крім того, судом враховано, що у відповідності до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. 
Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень (частина 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Згідно із частиною 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
Отже, сторони не позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалами суду щодо даної справи у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Фактичні обставини, встановлені судом.
21.02.2023 між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" (Банк) та Фізичною особою-підприємцем Колосівським Андрієм Степановичем (Позичальник) укладено Кредитний договір №67/В/2023, згідно якого Банк зобов`язується надати у власність Позичальникові грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених цим Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит і сплатити проценти та комісії за користування ним (п.1.1 Кредитного договору) .
Згідно п.2.1 Кредитного договору Банк видає Позичальнику Кредит, а Позичальник приймає його на наступних умовах: розмір та валюта Кредиту – 600 000,00 грн; призначення Кредиту - на поповнення обігових коштів; процентна ставка – 25% річних; дата повернення Кредиту в повному обсязі – 20.02.2026; порядок видачі Кредиту – Безготівковий на поточний рахунок Позичальника № НОМЕР_3 ; графік повернення Кредиту – згідно графіку погашення кредиту оформленого додатком №1 до цього Договору, що є його невід`ємною частиною.
Пунктом 3.2. Кредитного договору передбачено, що проценти за користування Кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості за методом "факт/360" (фактична кількість днів у місяці, але умовно 360 днів у році), за ставкою, визначеною у п. 2.1.3. Договору з моменту видачі Кредиту до терміну, вказаному в п. 2.1.4. цього Договору. Позичальник сплачує проценти, нараховані відповідно до умов цього Договору, у валюті Кредиту щомісяця, але не пізніше останнього банківського дня місяця, за який вони нараховані, якщо Графіком погашення кредиту не встановлені інші терміни сплати процентів. 
Відповідно до п.4.1 Кредитного договору Позичальник зобов"язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим Договором та/або Додатками до нього.
Договір набуває чинності з дня підписання його обома Сторонами та діє до повного виконання ними своїх зобов"язань (п.10.1 Кредитного договору).
21.02.2023 між Банком та Позичальником укладено графік повернення кредиту, який складає невід`ємну частину Кредитного Договору (Додаток №1).
27.02.2024 фізична особа-підприємець Колосівський Андрій Степанович звернувся до Банку про внесення змін до кредитних договорів, зокрема до Кредитного Договору №67/В/2023 від 21.02.2023, у зв`язку із сезонністю бізнесу, а саме надати відтермінування погашення по тілу кредиту – 29.02.2024, 31.03.2024, 30.04.2024, 31.05.2024 – 0,00грн і починаючи з 31.07.2024 встановити оплату тіла кредиту рівними частинами (класика – тіло та відсотки).
У подальшому, 29.02.2024 між Банком та Позичальником укладено графік повернення кредиту, який складає невід`ємну частину Кредитного Договору (Додаток №1).
Як зазначає позивач, на виконання умов Кредитного договору Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" надано Фізичній особі-підприємцю Колосівському Андрію Степановичу кредит в сумі 600 000,00 грн, про що свідчить меморіальний ордер №760572 від 21.02.2023. 
Однак, Позичальник свої договірні зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом не виконав, про що свідчать виписки по рахунку позичальника на яких обліковується тіло кредиту та відсотки за користування кредитом.

В якості забезпечення виконання зобов"язання за Кредитним договором, 21.02.2023 між АТ АКБ "Львів" (як, Кредитором) та ОСОБА_2 (як, Поручителем) укладено Договір поруки №67/В/2023/Р-1, відповідно до умов якого забезпечується належне виконання Позичальником Основного зобов"язання у повному обсязі ( п.1.1 Договору поруки).
Пунктом 1.2 Договору поруки визначено, що безпосередні обсяг, розмір, порядок і умови виконання Основного зобов"язання визначається відповідно до умов Кредитного договору №67/В/2023 від 21.02.2023, у урахуванням усіх додаткових договорів /угод і додатків до нього, які укладені та/або будуть укладені в майбутньому. Станом на день укладення цього Договору: сума кредиту (обсяг Основного зобов"язання) становить 600 000,00 грн. Кінцевий термін виконання Основного зобов"язання – 20.02.2026. Розмір процентів за користування Кредитом становить 25 % річних.
Як визначено п.1.3 Договору поруки, Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Позичальник, включаючи сплату основного боргу (повернення Кредиту), процентів, неустойки, відшкодування збитків, сплати інших платежів, обумовлених Кредитним договором.
Поручитель несе солідарну з Позичальником відповідальність за неналежне виконання Позичальником Основного зобов"язання ( п.1.4 Договору поруки).
Шляхом підписання цього Договору, Поручитель підтверджує, що всі умови Кредитного Договору йому відомі та зрозумілі. Застережень до умов Кредитного Договору у Поручителя немає (п.1.5 Договору). 
Згідно пункту 2.1 Договору поруки, у випадку невиконання чи неналежного виконання Позичальником Основного зобов"язання, а також за наявності інших обставин, які унеможливлюють або об"єктивно свідчать про неспроможність Позичальника належно виконати/виконувати Основне зобов"язання (смерть, тривала відсутність, хвороба, ліквідація, банкрутство, тощо), Поручитель зобов"язується виконати Основне зобов"язання в повному обсязі, а саме повернути отриманий, але не повернутий Позичальником кредит; сплатити нараховані проценти за користування кредитом, передбачені умовами Кредитного договору.
Кредитор вправі вимагати виконання Основного зобов"язання, частково або в повному обсязі на свій розсуд, як від Позичальника і Поручителя, такі від будь-якого з них окремо (п.2.3 Договору поруки).
Пунктом 2.8 Договору поруки встановлено, що Поручитель зобов"язаний здійснити погашення суми простроченого Основного зобов"язання не пізніше 7 (семи) банківських днів з дати надіслання йому вимоги Кредитора.
Договір поруки вступає в дію з моменту його підписання Сторонами. Дія Договору припиняється за спливом трьох років (36 місяців), з дати Кінцевого терміну виконання Основного зобов"язання, зазначеної у п.1.2 цього Договору (п. п. 4.1, 4.2 Договору поруки).
У зв`язку з неналежним виконанням умов Кредитного договору та Договору поруки, несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, 03.10.2024 на адресу Позичальника –ФОП Колосівського А.С. та на адресу Поручителя – ОСОБА_3 , Банком направлено лист - вимоги про дострокове повне погашення простроченої заборгованості за Кредитним договором та за Договором поруки.
Проте, вказані вимоги залишені без відповіді та задоволення.
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 16.05.2025 у справі №921/626/24 позов задоволено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк "Львів" - 383 300 грн 87 коп. - заборгованість по основному боргу; 36 999 грн 18 коп. - заборгованість по відсотках та 6 304 грн 50 коп. - судові витрати по сплаті судового збору.
20.06.2025 Господарським судом Тернопільської області на виконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.05.2025 у справі №921/626/24, на підставі статті 327 Господарського процесуального кодексу України, видано відповідний наказ.
Як стверджує позивач, відповідач порушив умови Договору поруки в частині забезпечених зобов"язань, як солідарного боржника із ФОП Колосівським Андрієм Степановичем (Позичальником) щодо повернення кредиту та сплати процентів, у зв"язку з чим у відповідача перед позивачем виник борг у розмірі 420 300,05 грн, з яких: 383 300,87 грн (заборгованість по основному боргу) та 36 999,18 грн (заборгованість по відсотках), про що свідчить розрахунок заборгованості.
Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв"язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Норми права, застосовані при вирішенні спору та мотиви, з яких виходив суд при ухваленні рішення.
Всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши у сукупності усі докази, суд дійшов таких висновків.
Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Тобто, право на судовий захист у суб`єкта господарювання виникає у разі порушення або оспорювання його права або охоронюваного законом інтересу.
Як визначено статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 Цивільного кодексу України).
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 Цивільного кодексу України).
Договір виконує функцію безпосередньої правостворюючої підстави виникнення зобов`язання. Це означає, що права та обов`язки сторін, які становлять зміст зобов`язання, виникають із самого договору і не потребують інших факторів.
У відповідності до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Отже правочин за своєю природою та законодавчим визначенням є вольовою дією суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки.
Здійснення правочину законодавчо може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).
У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).
Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення.
Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №911/2768/20, від 30.06.2021 у справі №910/3140/19.
Те, яким чином та у який спосіб здійснюється (оформлюється) вияв учасників правочину на набуття, зміну, припинення цивільних прав та обов`язків, передбачено статтею 205 Цивільного кодексу України.
Із змісту частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України випливає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Взаємовідносини сторін виникли на підставі Договору поруки, який за правовою природою є договором поруки особливості укладення та виконання якого повинні відповідати положенням глави 49 Цивільного кодексу України.
Вказаний договір є підставою для виникнення у сторін зобов`язань, згідно ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.
Як слідує з матеріалів справи, 21.02.2023 між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" (Банк) та Фізичною особою-підприємцем Колосівським Андрієм Степановичем (Позичальник) укладено Кредитний договір №67/В/2023, згідно якого Банк зобов`язується надати у власність Позичальникові грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених цим Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит і сплатити проценти та комісії за користування ним (п.1.1 Кредитного договору) .
Договір набуває чинності з дня підписання його обома Сторонами та діє до повного виконання ними своїх зобов"язань (п.10.1 Кредитного договору).
Згідно статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (стаття 1055 Цивільного кодексу України).
Згідно п.2.1 Кредитного договору Банк видає Позичальнику Кредит на наступних умовах: розмір та валюта Кредиту – 600 000,00 грн; призначення Кредиту - на погашення обігових коштів; процентна ставка – 25% річних; дата повернення Кредиту в повному обсязі – 20.02.2026; порядок видачі Кредиту – Безготівковий на поточний рахунок Позичальника № НОМЕР_3 ; графік повернення Кредиту – Згідно графіку погашення кредиту оформленого додатком №1 до цього Договору, що є його невід`ємною частиною.
Так, Банк договірні зобов"язання виконав в повному обсязі, а саме надав Позичальнику кредит у розмірі 600 000,00 грн, відповідно до умов договору, що підтверджується меморіальним ордером №760572 від 21.02.2023 та виписками по рахунку (містяться в матеріалах справи).
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц стверджує, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до статті 1056-1 Цивільного кодексу України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Пунктом 3.2. Кредитного договору передбачено, що проценти за користування Кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості за методом "факт/360" (фактична кількість днів у місяці, але умовно 360 днів у році), за ставкою, визначено у п. 2.1.3. Договору з моменту видачі Кредиту до терміну, вказаному в п. 2.1.4. Договору.
Статтею 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до п.4.1 Кредитного договору Позичальник зобов"язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим Договором та/або Додатками до нього.
21.02.2023 між Банком та Позичальником укладено графік повернення кредиту, який складає невід`ємну частину Кредитного Договору (Додаток №1).
27.02.2024 фізична особа-підприємець Колосівський Андрій Степанович звернувся до Банку про внесення змін до кредитних договорів, зокрема до Кредитного Договору №67/В/2023 від 21.02.2023, у зв`язку із сезонністю бізнесу, а саме надати відтермінування погашення по тілу кредиту – 29.02.2024, 31.03.2024, 30.04.2024, 31.05.2024 – 0,00 грн і починаючи з 31.07.2024 встановити оплату тіла кредиту рівними частинами (класика – тіло та відсотки).
У подальшому, 29.02.2024 між Банком та Позичальником укладено графік повернення кредиту, який складає невід`ємну частину Кредитного Договору (Додаток №1).
Враховуючи те, що Позичальник порушив строки повернення кредиту та процентiв, що встановленi Кредитним договором, а тому у ФОП Колосівського А.С. наявна заборгованiсть перед АТ АКБ "Львів" у розмірі 420 300,05 грн, з яких: 383 300,87 грн (заборгованість по основному боргу) та 36 999,18 грн (заборгованість по відсотках), що підтверджується розрахунком заборгованості.
Вказані обставини встановлені рішенням Господарського суду Тернопільської області від 16.05.2025 у справі №921/626/24 позов задоволено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Колосівського Андрія Степановича на користь Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк "Львів" - 383 300 грн 87 коп. - заборгованість по основному боргу; 36 999 грн 18 коп. - заборгованість по відсотках та 6 304 грн 50 коп. - судові витрати по сплаті судового збору.
20.06.2025 Господарським судом Тернопільської області на виконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.05.2025 у справі №921/626/24, на підставі статті 327 Господарського процесуального кодексу України, видано відповідний наказ.
Рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.05.2025 у справі №921/626/24 набрало законної сили.
Як визначено статтею 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. 
Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.
Правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 16.12.2021 у справі № 916/495/21.
Преюдиційні обставини - це обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. 
Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.
Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. 
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є: обов`язковість судового рішення.
Як визначено статтею 129 – 1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Стаття 326 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України.
Отже, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Тому обставини, встановлені в рішенні Господарського суду Тернопільського області від 16.05.2025 у справі №921/626/24 повинні бути враховані як преюдиційні при розгляді даної справи.
Оскільки факт наявності заборгованості ФОП Колосівського А.С. перед АТ АКБ "Львів" за кредитним договором вже встановлено судовим рішенням Господарського суду Тернопільського області від 16.05.2025 у справі №921/626/24, яке набрало законної сили – 16.06.2025, а тому доказуванню не потребують.
Отже, станом на дату розгляду справи сума заборгованості Позичальника перед Банком становить 420 300,05 грн, що підтверджена судовим рішенням від 16.05.2025 у справі №921/626/24, яке набрало законної сили.

Щодо солідарного обов`язку відповідача, суд зазначає таке.
Згідно статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.
Статтею 546 Цивільного кодексу України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою, заставою.
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб (стаття 553 Цивільного кодексу України).
В якості забезпечення виконання зобов"язання за Кредитним договором, 21.02.2023 між АТ АКБ "Львів" (як, Кредитором) та ОСОБА_2 (як, Поручителем) укладено Договір поруки №67/В/2023/Р-1, відповідно до умов якого забезпечується належне виконання Позичальником Основного зобов"язання у повному обсязі ( п.1.1 Договору поруки).
Пунктом 1.2 Договору поруки визначено, що безпосередні обсяг, розмір, порядок і умови виконання Основного зобов"язання визначається відповідно до умов Кредитного договору №67/В/2023 від 21.02.2023, у урахуванням усіх додаткових договорів /угод і додатків до нього, які укладені та/або будуть укладені в майбутньому. Станом на день укладення цього Договору: сума кредиту (обсяг Основного зобов"язання) становить 600 000,00 грн. Кінцевий термін виконання Основного зобов"язання – 20.02.2026. Розмір процентів за користування Кредитом становить 25 % річних.
Як визначено п.1.3 Договору поруки, Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Позичальник, включаючи сплату основного боргу (повернення Кредиту), процентів, неустойки, відшкодування збитків, сплати інших платежів, обумовлених Кредитним договором.
Поручитель несе солідарну з Позичальником відповідальність за неналежне виконання Позичальником Основного зобов"язання ( п.1.4 Договору поруки).
Шляхом підписання цього Договору, Поручитель підтверджує, що всі умови Кредитного Договору йому відомі та зрозумілі. Застережень до умов Кредитного Договору у Поручителя немає (п.1.5 Договору). 
Згідно пункту 2.1 Договору поруки, у випадку невиконання чи неналежного виконання Позичальником Основного зобов"язання, а також за наявності інших обставин, які унеможливлюють або об"єктивно свідчать про неспроможність Позичальника належно виконати/виконувати Основне зобов"язання (смерть, тривала відсутність, хвороба, ліквідація, банкрутство, тощо), Поручитель зобов"язується виконати Основне зобов"язання в повному обсязі, а саме повернути отриманий, але не повернутий Позичальником кредит; сплатити нараховані проценти за користування кредитом, передбачені умовами Кредитного договору.
Кредитор вправі вимагати виконання Основного зобов"язання, частково або в повному обсязі на свій розсуд, як від Позичальника і Поручителя, так і від будь-якого з них окремо (п.2.3 Договору поруки).
Пунктом 2.8 Договору поруки встановлено, що Поручитель зобов"язаний здійснити погашення суми простроченого Основного зобов"язання не пізніше 7 (семи) банківських днів з дати надіслання йому вимоги Кредитора.
Договір поруки вступає в дію з моменту його підписання Сторонами. Дія Договору припиняється за спливом трьох років (36 місяців), здати Кінцевого терміну виконання Основного зобов"язання, зазначеної у п.1.2 цього Договору (п. п. 4.1, 4.2 Договору поруки).
Відповідно до статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
За таких обставин та з урахуванням умов договору поруки позивач набув право вимоги до поручителя як солідарного відповідача щодо погашення заборгованості за укладеним кредитним договором у розмірі заявлених позовних вимог.
Враховуючи характер поруки (похідний, залежний від основного зобов`язання), до істотних умов договору поруки слід віднести, зокрема визначення зобов`язання, яке забезпечується порукою, його зміст та розмір, зокрема реквізити основного договору, його предмет, строк виконання тощо.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 31.07.2019 у справі № 922/2913/18.
Отже, оскільки порука має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання, тому з огляду на встановлені обставини справи, викладені правові норми, суд приходить до висновку, що відповідач має відповідати перед позивачем як солідарнийборжник.
Доказів погашення заборгованості суду не подано, а відповідач не заперечив існування такої заборгованості.
Положеннями статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Отже, однією із основних умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання.
У зв`язку з неналежним виконанням умов Кредитного договору та Договору поруки, несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, 03.10.2024 на адресу Позичальника – ФОП Колосівського А.С. та на адресу Поручителя – ОСОБА_3 , Банком направлено лист - вимоги про дострокове повне погашення простроченої заборгованості за Кредитним договором та за Договором поруки.
Проте, вказані вимоги залишені без відповіді та задоволення.
Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Як визначено статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості у розмірі420 300,05 грн, з яких: 383 300,87 грн (заборгованість по основному боргу) та 36 999,18 грн (заборгованість по відсотках), підлягають до задоволення як обґрунтовано заявлені, підтверджені матеріалами справи та неоспорені відповідачем, як солідарного боржника.

Позивач, стверджуючи про існування певної обставини подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.
При аналізі доводів сторін, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, який у рішенні "Трофимчук проти України" зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід (рішення від 28.10.2010, заява № 4241/03).
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує. 

Висновок суду.
Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві, що вимагає від держави його втілення в правотворчу та правозастосовчу діяльність, зокрема в закони, зміст яких має відповідати критеріям соціальної справедливості, рівності тощо.
Справедливість - одна з основних засад права - є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальних вимірів права.
Частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно частин 2-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Як визначено статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).
Приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Пунктами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною 4 статті 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов`язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.
За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Судові витрати.
При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами (пункт 5 частини 1 статті 237 ГПК України).
Як передбачено пунктом 2 частини 5 статті 238 ГПК України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.
Щодо судового збору у розмірі 12 609,00 грн сплаченого, виходячи із розрахунку: 1,5 відсотка ціни позову 840 600,10 грн.
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про судовий збір" суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
Факт зарахування сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовом судового збору в сумі 12 609,00 грн до спеціального фонду державного бюджету України підтверджується Випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, сформованою Господарським судом Тернопільської області.
В силу приписів статті 129 ГПК України, судовий збір у розмірі 6 304,50 грн покладається на відповідача.

Щодо решти суми судового збору у розмірі 6 304,50 грн, суд зазначає таке.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 12.01.2026 заяву АТ АКБ "Львів" про залишення позовних вимог щодо відповідача 2 – ОСОБА_1 без розгляду, задоволено. Позов в частині позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк "Львів" заборгованості в розмірі 420 300,05 грн, залишено без розгляду.
Частиною 2 статті 226 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.
Частиною 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовано Законом України "Про судовий збір". 
Згідно пункту 4 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням)).
Таким чином, з огляду на залишення позову без розгляду за заявою позивача в частині позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк "Львів" заборгованості в розмірі 420 300,05 грн, судовий збір у розмірі 6 304,50 грн, сплачений за розгляд спору в даній частині, поверненню не підлягає.
Керуючись статтями 7, 13, 42, 86, 129, 210, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

УХВАЛИВ :

1. Позовні вимоги задоволити.
2. Судові витрати у складі судового збору у розмірі 6 304,50 грн покласти на відповідача.
3. Стягнути з ОСОБА_3 АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який є солідарним боржником із – Фізичною особою підприємцем Колосівським Андрієм Степановичем, АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк "Львів", вул. Сербська, 1, м. Львів, код ЄДРПОУ 09801546 заборгованості за кредитним договором №67/В/2023 від 21.02.2023 в розмірі 420 300,05 грн, з яких 383 300,87 грн заборгованість по основному боргу, 36 999,18 грн заборгованість по відсотках та 6 304,50 грн судового збору.
4. Видати наказ стягувачеві після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду в порядку статті 256-257 ГПК України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів, з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Примірник рішення надіслати сторонам у справі до електронного кабінету в електронній формі із застосуванням ЄСІТС в порядку, визначеному ГПК України.
Учасники справи можуть отримати інформацію у справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено та підписано "15" липня 2026 року.

Суддя Я.Я. Боровець