ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" червня 2026 р. Справа№ 910/13005/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Шаратова Ю.А.
суддів: Скрипки І.М. 
Бестаченко О.Л. 

При секретарі судового засідання Кафлановій А.С.
За участю представників згідно із протоколом судового засідання від 18.06.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Гарантований покупець”
на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 (повний текст складено 02.02.2026)
у справі № 910/13005/25 (суддя Пукас А.Ю.) 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Овід Вінд” 
до Державного підприємства “Гарантований покупець”
про стягнення 52 939 046,74 грн

в с т а н о в и в:

Історія справи. Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.
До Господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю “Овід Вінд” (далі за текстом - ТОВ “Овід Вінд”, позивач) з позовом до Державного підприємства “Гарантований покупець” (далі за текстом - ДП “Гарантований покупець”, відповідач), в якому позивач просив суд стягнути з Відповідача 32 454 390,24 грн - основної заборгованості, 4 144 272,95 грн - 3% річних та 16 340 383,55 грн - інфляційні втрати за договором № 15398/01 від 02.08.2018 в редакції Додаткової угоди № 830/01/21 з подальшими редакціями за поставлену електроенергію.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що ним виконано договірне зобов`язання та здійснено продаж електричної енергії відповідачу, що підтверджується підписаними між сторонами актами.
Однак, відповідачем договірне зобов`язання в частині оплати за Договором не виконано належним чином, а саме за періоди: вересень – грудень 2022, лютий 2023, квітень – травень 2023, вересень 2023 у зв`язку з чим допущено прострочення виконання грошового зобов`язання, що стало підставою для додаткового нарахування 3 % та інфляційних втрат та звернення до суду з позовом.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Овід Вінд» - задоволено частково.
Стягнуто з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Овід Вінд» основний борг – 32 454 390,24 грн, 3 % річних – 4 135 726,04 грн, інфляційні втрати – 16 340 383,55 грн, судовий збір – 793 957,60 грн.
В задоволенні іншої частини позову – відмовлено.
Постановлено органу (особі), що проводитиме примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі № 910/13005/25 здійснювати нарахування 3 % річних на суму основного боргу у розмірі 32 454 390, 24 грн, яка підлягає стягненню з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Овід Вінд», з 16.10.2025 до моменту виконання вказаного рішення, за формулою: С х 3 х Д : К : 100, де: С- сума непогашеної заборгованості; Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що:
- відповідачем порушено умови Договору в частині здійснення оплати за відпущену електричну енергію за спірний період; 
- здійснивши власний перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат, в межах періоду розрахунку позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню частково у розмірі 4 135 726,04 грн та 16 340 383,55 грн відповідно. 

Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги. 
Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, Державне підприємство «Гарантований покупець» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. У поданій апеляційній скарзі скаржник просить рішення Господарського суду м. Києва від 02.02.2026 у справі № 910/13005/25 скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:
- судом першої інстанції не взято до уваги наявність заборгованості НЕК «Укренерго» перед Гарантованим покупцем за спірні періоди та не прийнято доводи відповідача про те, що за існуючого алгоритму розрахунків, обов`язок Гарантованого покупця щодо оплати 100 % вартості електричної енергії обумовлений 100 % оплатою ОСП послуги перед Гарантованим покупцем;
- судом першої інстанції не в повній мірі враховано інші доводи Гарантованого покупця, зокрема, в частині дії обставин непереборної сили;
- судом першої інстанції не враховано доводів Гарантованого покупця щодо необхідності зменшення 3% річних та інфляційних втрат;
- судом першої інстанції не в повній мірі враховано інші доводи Гарантованого покупця, зокрема, в частині неправильності здійсненого позивачем розрахунку інфляційних втрат та трьох відсотків річних;
- рішення суду в даній категорії справ не може прийматись на майбутнє, як застереження від будь - яких порушень і також не може бути умовним. Розглядати справу і приймати рішення на майбутнє, приймаючи за наявності неіснуюче порушення, суперечить вимогам чинного законодавства України, у той час, як в законодавстві України можливі подальші зміни, про які суду на теперішній час невідомо і не може бути відомо;
- на даний час діє мораторій на задоволення вказаних вимог кредиторів, прийняте рішення суду, яким встановлено про нарахування 3 % річних до моменту виконання рішення є порушенням Закону України «Про виконавче провадження».

Позиція ТОВ «Овід Вінд» щодо апеляційної скарги.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач, погоджуючись з мотивами оскаржуваного рішення суду, просив останнє залишити без змін, а у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач, серед іншого, зазначав, що:
- недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника НЕК Укренерго не є підставою для звільнення відповідача від виконання своїх договірних зобов`язань, а саме повної оплати за відпущену електричну енергію. Договір, який укладений між позивачем та відповідачем є двостороннім, в якому не передбачено можливість невиконання зобов`язання, в тому числі уникнення відповідальності у зв`язку з невиконанням зобов`язання третіх осіб перед відповідачем;
- твердження відповідача про те, що чинним законодавством встановлений алгоритм розрахунків, згідно з яким обов`язок відповідача щодо оплати 100 % вартості електричної енергії начебто обумовлений 100 % оплатою Укренерго послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії із альтернативних джерел, спростовується як положеннями Договору та закону, так і актуальною судовою практикою ПАГС аналогічних справах. Відповідно у оскаржуваному рішенні судом правильно застосовані норми матеріального права, зокрема Порядку № 641;
- у оскаржуваному рішенні суд прийшов до висновку про відсутність підстав для зменшення 3 % річних та інфляційних втрат керуючись нормами законодавства та судовою практикою, зокрема, висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові 18.03.2020 у справі № 902/417/18;
- позовна вимога про нарахування 3% річних та інфляційних втрат повністю відповідає процесуальному законодавству, зокрема, статті 238 ГПК України, і не суперечить Закону України «Про виконавче провадження», який у ч. 11 статті 26 власне і визначає механізм нарахування остаточної суми відсотків у процесі виконавчого провадження.

Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга Державного підприємства «Гарантований покупець» зареєстрована судом 23.02.2026 за вх. № 09.1.04.1/1085/26.
Згідно з Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2026 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Шаратов Ю.А., судді Скрипка І.М., Бестаченко О.Л.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/13005/25. 
Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/13005/25.
13.03.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/13005/25.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2026 відмовлено Державному підприємству “Гарантований покупець” у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі № 910/13005/25
Апеляційну скаргу Державного підприємства “Гарантований покупець” на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі № 910/13005/25 - залишено без руху. 
Встановлено Державному підприємству "Гарантований покупець" строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для надання доказів сплати судового збору в сумі 952 749,12 грн у встановленому порядку.
Попереджено скаржника, що в разі невиконання вимог зазначеної ухвали суду у встановлений у пункті 2 строк, апеляційна скарга вважається неподаною і повертається скаржнику.
01.04.2026 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання Державного підприємства «Гарантований покупець» про усунення недоліків у справі № 910/13005/25 разом із платіжною інструкцією від 30.03.2026 № 331 про сплату судового збору в розмірі 952 749,12 грн.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі № 910/13005/25.
Призначено до розгляду апеляційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі № 910/13005/25.
Повідомлено учасників справи, що апеляційна скарга розглядатиметься у судовому засіданні 30.04.2026 о 12:00 в приміщенні Північного апеляційного господарського суду (м. Київ, вул. Шолуденка, 1а, зал судових засідань № 6).
24.04.2026 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов Відзив на апеляційну скаргу від 23.04.2026 (вх. № 09.1-13/9898/26).
29.04.2026 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання Акціонерного товариства «Гарантований покупець» про заміну учасника справи правонаступником (вх. № 09.1-11/1467/26) в якому просило залучити до участі у справі № 910/13005/25 Акціонерне товариство «Гарантований покупець» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 27, ідентифікаційний код юридичної особи: 43068454) в якості відповідача, як правонаступника Державного підприємства «Гарантований покупець».
Протокольною ухвалою від 30.04.2026 задоволено клопотання Акціонерного товариства «Гарантований покупець» про заміну відповідача правонаступником та замінено відповідача – ДП «Гарантований покупець» його правонаступником – Акціонерним товариством «Гарантований покупець».
Протокольною ухвалою від 30.04.2026 оголошено перерву в судовому засіданні до 18.06.2026.
У судовому засіданні представник позивача надала усні пояснення та просила оскаржуване рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Представник скаржника надав усні пояснення та просив задовольнити апеляційну скаргу.

Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
02.08.2018 між ТОВ «Овід Вінд» та ДП «Гарантований покупець» (далі - ДПЕ) укладено договір № 15398/01.
Відповідно до пункту 1.1 Договору (в редакції додаткової угоди № 983/01/20 від 31.03.2020) продавець за «зеленим» тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати електричну енергію, вироблену продавцем за «зеленим» тарифом та здійснювати її оплату відповідно до умов цього Договору та чинного законодавства, у тому числі Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 № 641 (далі – Порядок № 641).
Відповідно до пункту 3.1 - 3.2 Договору (в редакції додаткової угоди № 983/01/20 від 31.03.2020) обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку або глави 5 Порядку продажу електричної енергії споживачами на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 7 Порядку або глави 4 Порядку продажу електричної енергії споживачам.
Розрахунок за куплену гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок продавця з урахуванням ПДВ.
Відповідно до підпункту 3.3 Договору (в редакції додаткової угоди № 830/01/21 від 23.02.2021) оплата електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавців за «зеленим» тарифом частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця, формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця здійснюється згідно з главою 10 Порядку або главою 6 Порядку продажу електричної енергії споживачам.
Порядок розрахунків врегульовано Порядком № 641.
11.09.2023 сторони уклали Додаткову угоду № 3373/73/23, в якій дійшли згоди про призупинення дії Договору з 01.10.2023 та передбачили, що призупинення дії Договору не звільняє сторони від належного виконання зобов`язань стосовно здійснення розрахунків, що виникли у період до призупинення дії Договору (пункт 3 Додаткової угоди № 3373/73/23).
Позивачем на виконання умов Договору передано Відповідачу електричну енергію, зокрема, за періоди вересень – грудень 2022, лютий 2023, квітень – травень 2023, вересень 2023, на підтвердження чого надано: 
Акт купівлі-продажу електроенергії від 30.09.2022 на суму 37 027 172,64 грн за електроенергію, відпущену позивачем у вересні 2022, з яких Відповідачем погашено борг - 25 985 123,80 грн в силу чого залишок становить - 25 985 123,80 грн. Актом коригування від 30.04.2024 встановлено загальну вартість переданої у вересні 2022 електроенергії – 37 269 982,15 грн;
Акт купівлі-продажу електроенергії від 31.10.2022 на суму 40 388 733,97 грн за електроенергію, відпущену позивачем у жовтні 2022, з яких відповідачем погашено борг 33 753 317,30 грн в силу чого залишок становить - 6 635 416,64 грн;
Акт купівлі-продажу електроенергії від 30.11.2022 на суму 34 398 760,70 грн, за електроенергію, відпущену позивачем у листопаді 2022, з яких відповідачем погашено борг 29 263 710,70 грн в силу чого залишок становить - 5 135 049, 97 грн;
Акт купівлі-продажу електроенергії від 31.12.2022 на суму 52 630 645,87 грн за електроенергію, відпущену позивачем у грудні 2022, з яких відповідачем погашено борг 46 418 689, 50 грн в силу чого залишок становить - 6 211 956,41 грн;
Акт купівлі-продажу електроенергії від 28.02.2023 на суму 56 271 605,81 грн за електроенергію, відпущену позивачем у лютому 2023, з яких відповідачем погашено борг 54 571 035,70 грн в силу чого залишок становить - 1 700 570,07 грн.;
Акт купівлі-продажу електроенергії від 30.04.2023 на суму 42 685 651,01 грн. за електроенергію, відпущену позивачем у квітні 2023, з яких відповідачем погашено борг 41 329 873,40 грн в силу чого залишок становить - 1 355 777,61 грн;
Акт купівлі-продажу електроенергії від 30.05.2023 на суму 29 912 955,07 грн. за електроенергію, відпущену позивачем у травні 2023, з яких відповідачем погашено борг 29 600 468,20 грн в силу чого залишок становить - 312 486,87 грн;
Акт купівлі-продажу електроенергії від 30.09.2023 на суму 33 004 968,13 грн за електроенергію, відпущену позивачем у вересні 2023, з яких відповідачем погашено борг 32 943 884,30 грн в силу чого залишок становить - 61 083,85 грн;
Загальна сума основної заборгованості відповідача перед позивачем за електроенергію відпущену останнім у період вересень - грудень 2022, лютий, квітень, травень, вересень 2023 складає 32 454 390,24 грн.
Вказані вище акти підписані сторонами без зауважень та претензій, що відповідно підтверджує обсяги переданої позивачем електричної енергії відповідачу та виникнення у останнього обов`язку з її оплати у відповідності до умов Договору та Порядку № 641.
Крім того, вказане вище погашення боргу здійснювалось відповідачем шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог в силу чого між сторонами укладено наступні акти: від 11.07.2025, 11.08.2025, 12.08.2025, 13.08.2024, 14.07.2025.
Постановою НКРЕКП від 15.05.2024 № 946 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП «Гарантований покупець» у вересні – листопаді 2022 та жовтні 2023.
Вказана постанова оприлюднена 16.05.2024.
Постановою НКРЕКП від 08.05.2024 № 896 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП «Гарантований покупець» у грудні 2022, у березні-червні 2023 та у листопаді та грудні 2023.
Вказана постанова оприлюднена 10.05.2024.
Постановою НКРЕКП від 30.04.2024 № 858 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП «Гарантований покупець» у січні, лютому та липні – вересні 2023.
Вказана постанова оприлюднена 01.05.2024.
З огляду на зазначене, враховуючи положення пункту 11.4 Порядку № 641 зобов`язання відповідача є таким, що настало:
- в частині сум 11 042 048,82 грн (за вересень 2022), 6 635 416,64 грн (за жовтень 2022), 5 135 049,97 грн (за листопад 2022) – 23.05.2024;
- в частині сум 6 211 956,41 грн (за грудень 2022), 1 355 777, 61 грн (за квітень 2023), 312 486, 87 грн (за травень 2023) – 17.05.2024;
- в частині сум 1 700 570, 07 грн (за лютий 2023), 61 083, 85 грн (за вересень 2023) – 08.05.2024.
Сума існуючої заборгованості так як і обсяги отриманої електричної енергії Відповідачем не заперечуються.
Крім того, враховуючи заявлені позивачем вимоги про нарахування 3 % та інфляційних втрат судом встановлено, що позивачем на виконання умов Договору передано відповідачу електричну енергію, зокрема, за періоди березень 2023, червень – липень 2023 на підтвердження чого надано: 
Акт купівлі-продажу електроенергії від 31.03.2023 на суму 40 280 967, 94 грн за електроенергію, відпущену позивачем у березні 2023, яку відповідачем сплачено 12.08.2025;
Акт купівлі-продажу електроенергії від 30.06.2023 на суму 30 754 438,92 грн за електроенергію, відпущену позивачем у червні 2023, яку відповідачем сплачено 11.08.2025;
Акт купівлі-продажу електроенергії від 31.07.2023 на суму 46 012 050,74 грн за електроенергію, відпущену позивачем у липні 2023, яку відповідачем сплачено 11.08.2025.
Суд зазначає, що вказані вище акти підписані сторонами без зауважень та претензій, що відповідно підтверджує обсяги переданої позивачем електричної енергії відповідачу та виникнення у останнього обов`язку з її оплати у відповідності до умов Договору та Порядку № 641.
Заперечення відповідача в частині суми основного боргу ґрунтуються на тому, що його обов`язок з оплати 100 % вартості електричної енергії обумовлений 100 % оплатою ОСП (НЕК «Укренерго») послуги перед ДП «Гарантований покупець» у відповідному розрахунковому місяці, що наразі не здійснено, що на переконання відповідача виключає настання зобов`язання з оплати за спірні періоди.
З огляду на прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання Позивачем нараховано 3 % річних та інфляційні втрати.
У позовній заяві Позивач зазначає про нарахування ним інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення відповідачем оплати за відпущену позивачем електроенергію протягом вересня - грудня 2022, лютий, квітень, травень, вересень 2023.
Крім того позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення здійснених відповідачем оплат за передану електроенергію у жовтні 2021, січні – березні 2022, серпні 2022, березні 2023, червні – липні 2023.
В цій частині судом першої інстанції встановлено, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2025 у справі № 910/17727/23 за Договором стягнуто з ДП «Гарантований покупець» на користь ТОВ «Овід Вінд» заборгованість за електроенергію, відпущену протягом жовтня 2021 в розмірі 3 662 346, 71 грн, січня 2022 в розмірі 458, 95 грн, лютого 2022 в розмірі 3 744 328, 57 грн, березня 2022 в розмірі 17 751 456, 62 грн, серпня 2022 в розмірі 11 681 266, 82 грн.
Крім того, вказаною постановою стягнуто з ДП «Гарантований покупець» на користь ТОВ «Овід Вінд» інфляційні втрати та 3 % річних за вказані періоди, які нараховані до 15.11.2023.
Докази виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2025 у справі № 910/17727/23 матеріали справи не містять.

Джерела права. Позиція суду апеляційної інстанції.
Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. 
Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно із частинами першою, другою статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 статті 612 ЦК України).
Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із статтею 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини першої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Статтею 714 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії» від 13.04.2019 № 2019-VIII.
Відповідно до частин першої, другої статті 62 Закону України «Про ринок електричної енергії» з метою забезпечення загального економічного інтересу в електроенергетичній галузі України, необхідного для задоволення інтересів громадян, суспільства і держави, та забезпечення сталого довгострокового розвитку електроенергетичної галузі і конкурентоспроможності національної економіки України на учасників ринку відповідно до цієї статті можуть бути покладені спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії. До спеціальних обов`язків, що покладаються на учасників ринку електричної енергії відповідно до цього Закону для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, належать, зокрема, забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, включаючи забезпечення підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії за механізмом ринкової премії.
Частиною третьою статті 65 Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що купівля-продаж такої електричної енергії за зеленим тарифом з урахуванням надбавки до нього здійснюється на підставі двостороннього договору між виробником або споживачем, якому встановлено зелений тариф, та гарантованим покупцем. Такий договір укладається на підставі типового договору купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом. Типова форма договору купівлі-продажу електричної енергії за зеленим тарифом затверджується регулятором. Договір купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом укладається між гарантованим покупцем та виробником або споживачем, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями) на весь строк дії зеленого тарифу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 324 «Про утворення державних підприємств «Гарантований покупець» та «Оператор ринку» утворено Державне підприємство «Гарантований покупець» на базі філії Гарантований покупець Державного підприємства «Енергоринок» шляхом виділу майна, прав та обов`язків стосовно нього відповідно до розподільного балансу для виконання функцій гарантованого покупця електричної енергії.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.05.2019 № 455 затверджено статут Державного підприємства «Гарантований покупець» (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/455-2019-%D0%BF#Text), у відповідності до п. 5 якого підприємство утворено з метою забезпечення купівлі всієї електричної енергії, виробленої на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії (у разі використання гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за встановленим «зеленим» тарифом відповідно до законодавства, а також отримання прибутку від провадження господарської діяльності.
Гарантований покупець є учасником ринку електричної енергії та здійснює діяльність на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності зі здійснення функції гарантованого покупця, виданої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 25.06.2019 № 1217.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.02.2024 № 74-р «Питання перетворення державного підприємства «Гарантований покупець» в акціонерне товариство, 100 акцій якого належать державі», серед іншого вирішено реорганізувати Державне підприємство «Гарантований покупець» (код згідно з ЄДРПОУ 43068454) шляхом перетворення в Акціонерне товариство «Гарантований покупець», 100 відсотків акцій у статутному капіталі якої належать державі та не підлягають приватизації або відчуженню в інший спосіб.
Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 10.12.2025 № 1633 «Про утворення акціонерного товариства «Гарантований покупець»» утворено Акціонерне товариство «Гарантований покупець», 100 відсотків акцій якої належать державі, шляхом перетворення Державне підприємство «Гарантований покупець» (код згідно з ЄДРПОУ 43068454).
Згідно із частиною п`ятою статті 65 Закону України «Про ринок електричної енергії» Гарантований покупець здійснює оплату електричної енергії, купленої за «зеленим» тарифом та за аукціонною ціною, за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), на підставі даних комерційного обліку, отриманих від адміністратора комерційного обліку, у порядку та строки, визначені відповідними договорами.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що судом першої інстанції не взято до уваги наявність заборгованості НЕК «Укренерго» перед Гарантованим покупцем за спірні періоди та не прийнято доводи Відповідача про те, що за існуючого алгоритму розрахунків, обов`язок Гарантованого покупця щодо оплати 100 % вартості електричної енергії обумовлений 100% оплатою ОСП послуги перед Гарантованим покупцем, з огляду на наступне.
Як умовами Договору, які погоджені сторонами в добровільному порядку та є обов`язковими для виконання, так і положеннями чинного законодавства не передбачено можливість зміни строку виконання відповідачем зобов`язань по оплаті товару через зміну обставин, зокрема через те, що відповідач не має можливості забезпечити повну оплату електричної енергії за «зеленим» тарифом, оскільки на даний момент наявна заборгованість НЕК «Укренерго» перед Гарантованим покупцем в сумі 14,71 млрд. грн.
Колегія суддів зауважує відповідачу на тому, що положення чинного законодавства (ст. 617 ЦК України) визначають підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, проте не надають боржнику право у випадку наявності відповідних підстав відстрочити виконання зобов`язання з оплати поставленого товару, а відтак при визначенні строку оплати слід виходити саме з погоджених сторонами у Договорі умов.
До того ж слід зазначити, що:
- пункт 11.4. Порядку № 641 не містить положень про те, що у випадку неотримання відповідачем коштів від оператора системи передач (НЕК «Укренерго»), строк виконання остаточного розрахунку відповідача з продавцем за «зеленим» тарифом не настає чи відкладається на строк до моменту надходження таких коштів, а відтак положення вказаного Порядку № 641 жодним чином не звільняють відповідача від обов`язку здійснити повну оплату придбаної електричної енергії за відповідними договорами;
- у матеріалах справи відсутні докази внесення сторонами змін до Договору в частині встановлення іншого порядку проведення розрахунків за спірний період в залежності від обсягу відповідачем коштів від оператора системи передач (НЕК «Укренерго»), тоді як саме Договором (у редакції відповідних додаткових угод) регулюються господарсько-правові відносини його учасників.
Вказаним спростовуються твердження відповідача про те, що чинним законодавством встановлений алгоритм розрахунків, згідно з яким обов`язок відповідача щодо оплати 100 % вартості електричної енергії обумовлений 100 % оплатою НЕК «Укренерго» послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії із альтернативних джерел у відповідному розрахунковому періоді.
Частиною першою статті 96 ЦК України визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
Колегія суддів зауважує, Договором № 15398/01 від 02.08.2018 саме на відповідача покладено обов`язок здійснювати оплату відпущеної електричної енергії, виробленою продавцем за «зеленим» тарифом. Тобто, Договір № 15398/01 від 02.08.2018, укладений між позивачем та відповідачем, є двостороннім, в якому не передбачено можливість невиконання зобов`язання, в тому числі уникнення відповідальності у зв`язку з невиконанням зобов`язання третіми особами перед відповідачем. Відтак відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями НЕК «Укренерго» і виконанням своїх зобов`язань відповідачем перед позивачем за вказаним договором.
Тож, посилання відповідача на те, що порушення грошового зобов`язання сталося не з його вини не приймається судом до уваги, оскільки недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника без підтвердження цього належними доказами не є підставою для звільнення відповідача у даній справі від виконання своїх договірних зобов`язань, у тому числі в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості обсягу електричної енергії за «зеленим тарифом».
Таким чином, враховуючи викладене, а також зміст абзацу 2 п. 11.4 Порядку № 641, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що строк виконання зобов`язання відповідача перед позивачем зі 100 % оплати за поставлену електричну енергію за спірні періоди є таким, що настав. 

Колегія суддів відхиляє довід апелянта про те, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано інші доводи Гарантованого покупця, зокрема, в частині дії обставин непереборної сили, огляду на наступне.
Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» від 02.12.1997 № 671/97-ВР).
Таким чином, в той час як форс-мажорні обставини унеможливлюють виконання договірного зобов`язання в цілому, істотна зміна обставин змінює рівновагу стосунків за договором, суттєво обтяжуючи виконання зобов`язання лише для однієї із сторін.
24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому, Указами Президента воєнний стан неодноразово продовжено.
Воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені ст. 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII.
28.02.2022 Торгово-промислова палата України на підставі статей 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України засвідчила форс - мажорні обставини (обставин непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022 відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи викладене, Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для об`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору (контракту, угоди тощо) обов`язків згідно із законодавчими чи іншими нормативними актами виконання відповідно яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
Суд враховує висновки Верховного Суду викладені у пунктах 59, 60, 61, 62 постанови від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21, згідно із якими, відповідно до частини першої статті 617 Цивільного кодексу України, частини другої статті 218 Господарського кодексу України та статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.
Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.
Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п. 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.
Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.
Отже, підсумовуючи вищевикладені висновки Верховного Суду, слід звернути увагу на те, що існування Листа ТПП від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 не є звільненням від виконання зобов`язань за договором (сплати штрафних санкцій) під час воєнного стану. Втім, це може бути підставою від звільнення, якщо сторона за договором доведе, що внаслідок агресії сусідньої держави неможливо було виконати свої зобов`язання.
У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.
Так, при настанні обставин непереборної сили сторони звільняються від виконання зобов`язань за цим Договором на термін дії обставин непереборної сили і усунення їх наслідків (п. 6.2 Договору).
За умовами пунктів 6.3, 6.4 Договору наявність обставин непереборної сили підтверджується відповідним сертифікатом Торгово-промислової палати України. Потерпіла сторона негайно дає повідомлення другій стороні про подію, що оголошується обставиною непереборної сили, і якомога швидше подає інформацію про вжиті заходи щодо усунення наслідків цієї події. 
Разом із тим, відповідач не долучив до матеріалів справи відповідного документу, виданого Торгово-промисловою палатою України, який би підтверджував наявність форс-мажорних обставин та неможливість виконання ним грошових зобов`язань за Договором, а також доказів повідомлення позивача про подію, що оголошується обставиною непереборної сили.
Окрім цього, підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання визначені ст. 617 ЦК України згідно з якою особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили; не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Отже, за змістом положень чинного законодавства наявність обставин непереборної сили є підставою саме для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, проте не свідчить про можливість відстрочення виконання самого зобов`язання.
Отже правові підстави для звільнення відповідача від сплати основного боргу відсутні.
Нарахована позивачем та пред`явлена до стягнення плата за електроенергію є основним зобов`язанням відповідача перед позивачем.
Викладеним вище підтверджується, що строк виконання зобов`язання відповідача перед позивачем зі 100 % оплати за поставлену електричну енергію за спірні періоди станом на час розгляду справи є таким, що настав, а відтак суд першої інстанції цілком вірно встановив, що заборгованість відповідача станом на день прийняття рішення у цій справі складає 32 454 390,24 грн, вказана сума боргу не заперечуються відповідачем. 
За таких обставин, позовні вимоги про стягнення основного боргу підлягають задоволенню в сумі 32 454 390,24 грн. Рішення суду першої інстанції в частині задоволення вказаних позовних вимог залишається без змін.

Колегія суддів відхиляє довід апелянта про те, що судом першої інстанції не враховано доводів Гарантованого покупця щодо необхідності зменшення 3 % річних та інфляційних втрат.
Суд апеляційної інстанції враховує висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24, згідно із якими боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 Цивільного кодексу України).
Оскільки сторони не встановлювали в договорі іншого розміру процентів річних, то у цій справі до спірних правовідносин щодо нарахування процентів річних на заборгованість слід застосовувати положення частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.
За змістом вищенаведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Такі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), від 07 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22 (провадження № 12-45гс23).
Інфляційні втрати та проценти річних є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання і входять до складу такого зобов`язання (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18).
Законодавець в главі 24 Господарського кодексу України врегулював загальні засади відповідальності учасників господарських відносин таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.
Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду зазначає, що у справі № 902/417/18 зроблено загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, тоді як підстави для такого зменшення процентів річних суд повинен установлювати в кожному конкретному випадку.
Законодавство не містить переліку підстав для зменшення процентів річних. Такими підставами можуть бути, зокрема, дії боржника, спрямовані на належне виконання зобов`язання, ступінь вини боржника, міра виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, інші інтереси сторін, дії чи бездіяльність кредитора, очевидна неспівмірність заявленої суми процентів річних порівняно із сумою боргу, а також інші підстави, підтверджені конкретними обставинами справи.
Заявляти про наявність підстав для зменшення процентів річних та доводити, що вони підтверджуються конкретними обставинами справи, має саме боржник, а суд з огляду на наявні в матеріалах справи докази має надати оцінку обґрунтованості таких доводів та вирішити питання про можливість зменшення процентів річних.
Також при вирішенні питання про зменшення процентів річних суд має враховувати принципи розумності, справедливості, пропорційності та дотримуватись балансу між інтересами боржника і кредитора.
До того ж у постанові від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22 (провадження № 12-4гс24) Велика Палата Верховного Суду зазначала, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів.
З огляду на зазначені правові висновки Верховного Суду та наведені в цій постанові висновки Великої Палати Верховного Суду, враховуючи правову природу процентів річних як визначеної законом плати боржника за користування грошовими коштами кредитора, їх розмір може бути зменшено.
При цьому суд при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми.
Отже, саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних.
Відтак розмір процентів річних, який становить законодавчо встановлений розмір трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.
З урахуванням наведеного доводи позивача про те, що суд не може зменшити визначений Цивільним кодексом України мінімальний розмір трьох процентів річних, є обґрунтованими.
Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (Методологічні положення щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519).
Інфляційні втрати є наслідком інфляційних процесів в економіці, вони об`єктивно виникають унаслідок знецінення грошових коштів, а їх стягнення є компенсацією за понесені втрати.
Компенсація кредитору інфляційних втрат згідно з положеннями частини другої статті 625 Цивільного кодексу України є мінімальною гарантією захисту його інтересів, яка забезпечує збереження цінності грошових коштів протягом прострочення оплати боржником відповідних товарів, робіт чи послуг.
Інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони, як уже зазначалося, входять до складу грошового зобов`язання і є способом захисту майнового права та інтересу. Тому, на відміну від процентів річних, суд не може зменшити розмір інфляційних втрат.
Верховний Суд у своїй практиці послідовно дотримується правової позиції щодо неможливості зменшення розміру інфляційних втрат - висновки про це викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 жовтня 2023 року у справі № 904/4334/22, від 24 січня 2024 року у справі № 917/991/22, від 01 жовтня 2024 року у справі № 910/18091/23 та від 05 листопада 2024 року у справі № 902/43/24, а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 712/4975/22.
З огляду на наведене доводи відповідача про те, що суд за певних обставин може зменшити розмір інфляційних втрат, є необґрунтованими.

Колегія суддів відхиляє довід апелянта про те, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано інші доводи Гарантованого покупця, зокрема, в частині неправильності здійсненого Позивачем розрахунку інфляційних втрат та трьох відсотків річних, з огляду на наступне.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем правомірно здійснено нарахування 3 % річних та інфляційних витрат за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем за Договором за періоди: вересень – грудень 2022, лютий 2023, квітень – травень 2023, вересень 2023 (сума основного боргу в цій частині входить до предмету розгляду даної справи) та за період жовтня 2021, січня 2022, лютого 2022, березня 2022, серпня 2022, заборгованість по яким встановлено постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2025 у справі № 910/17727/23, тобто є преюдиційною обставиною і в силу положень частини 4 статті 75 ГПК України не потребує повторного доказування та відповідно є встановленою обставиною.
Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем у таблиці, яка міститься у позовній заяві дійсно невірно визначено дати настання прострочення виконання основного зобов`язання оскільки у визначені стороною дати (включно) відповідач зобов`язаний був здійснити оплату.
Враховуючи відсутність оплат станом на 23.05.2024, 17.05.2024, 08.05.2024 прострочення у Відповідача згідно частини 1 статті 253 ГПК України рахується з наступного дня, тобто з 24.05.2024, 18.05.2024 та 09.05.2024 (відповідно).
Судом першої інстанції перевірено нарахування 3 % річних та інфляційних втрат в частині прострочення виконання грошового зобов`язання за періоди: вересень – грудень 2022, лютий 2023, квітень – травень 2023, вересень 2023 із урахування вищезазначених висновків суду та встановлено, що обґрунтованими та правомірними нарахуванням 3 % річних та інфляційних втрат є розрахунки викладені в рішенні суду першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що стягненню з відповідача підлягають нараховані 3 % річних - 1 903 201,41 грн та інфляційні втрати - 7 989 257,20 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати вартості відпущеної електроенергії за період вересень – грудень 2022, лютий 2023, квітень – травень 2023, вересень 2023.
Що стосується нарахування позивачем 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати вартості відпущеної електроенергії за період жовтня 2021, січня 2022, лютого 2022, березня 2022, серпня 2022, що встановлено постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2025 у справі № 910/17727/23, суд першої інстанції зазначає наступне.
Із наданого позивачем розрахунку (в цій частині) вбачається, що нарахування за вказані періоди здійснюються починаючи з 16.11.2023, а за наслідком перевірки якого судом встановлено обґрунтованість та правомірність здійснених нарахувань у заявленому розмірі, а саме 3 % річних – 1 887 593 грн та інфляційні втрати – 6 810 669,50 грн.
Що стосується нарахування позивачем 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати вартості відпущеної електроенергії за період березень 2023, червень – липень 2023 суд першої інстанції зазначає наступне.
Як встановлено судом вище відповідачем здійснено розрахунки за отриману електроенергію період березень 2023, червень – липень 2023, однак такі розрахунки здійснено з порушенням Порядку № 641, що стало підставою для нарахування 3 % річних та інфляційних втрат.
В силу встановлених судом обставин, відповідач повинен був здійснити 100 % розрахунок з оплати за березень 2023 та червень 2023 у строк до 17.05.2024, за липень 2023 у строк до 08.05.2024.
Однак враховуючи, що погашення відповідачем здійснено поза межами визначених строків, нарахування позивачем 3 % річних та інфляційних втрат і цій частині є правомірним, окрім визначення позивачем початку періоду таких нарахувань 17.05.2024 та 08.05.2024 оскільки прострочення у відповідача почалося з наступного дня від вказаних дат, тобто з 18.05.2024 та 09.05.2024 (відповідно).
Відтак, за перерахунком суду обґрунтованою та правомірно нарахованою сумою 3 % річних (344 931,63 грн) та інфляційних втрат (1 540 456,85 грн) є: за березень 2023 – 972 323,88 грн інфляційних втрат та 232 241, 02 грн 3 % річних; за червень 2023 – 520 491,15 грн інфляційних втрат та 102 334,13 грн 3 % річних; за липень 2023 – 47 641,82 грн інфляційних втрат та 10 356,48 грн 3 % річних.
З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в межах даного спору окрім встановленої суми основного боргу та здійснених на неї нарахувань з відповідача підлягає стягненню 3 % річних в розмірі 4 135 726,04 грн та інфляційні втрати в розмірі 16 340 383,55 грн. 

Колегія суддів відхиляє довід апелянта про те, що рішення суду в даній категорії справ не може прийматись на майбутнє, як застереження від будь - яких порушень і також не може бути умовним. 
Відповідно до частини десятої статті 238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
Питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи ч. 10 ст. 238 ГПК України суд вирішує на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності.
Колегія суддів враховує висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 05.06.2024 у справі № 910/14524/24, згідно із якими нарахування пені або відсотків у порядку частини десятої статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України ґрунтується на підставі тих самих норм матеріального права, які є й підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання грошового зобов`язання. Тобто це ті самі відсотки чи пеня, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Зазначені правові норми не визначають якоїсь іншої особливої правової природи відсотків чи пені, які нараховуються до моменту виконання судового рішення.
Тож правила наведених норм процесуального права можна застосовувати для продовження на майбутнє нарахування будь-яких відсотків (як за правомірне користування чужими грошовими коштами, так і за неправомірне користування ними) або пені, які розраховуються за методикою, що враховує фактор часу, що передбачені законодавством або договором і які суд вирішив стягнути з боржника на користь кредитора за невиконання певного зобов`язання.
Відтак передбачені частиною другою статті 625 ЦК України 3 % річних охоплюються приписами частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України), якщо позивач заявив позовну вимогу про стягнення 3 % річних за порушення виконання грошового зобов`язання, а суд задовольнив цю вимогу.
Ухвалення судових рішень спрямованих на усунення загрози порушення прав позивача, відповідає принципу ефективного судового захисту. Відповідно до статті 16 ЦК України, суд уповноважений застосовувати не лише визначені законом способи захисту, але й інші способи, встановлені договором, законом або визначені судом у передбачених законом випадках. Водночас ч. 10 статті 238 ГПК України прямо передбачає, що суд, ухвалюючи рішення про стягнення боргу, має право зазначити у рішенні про нарахування відсотків до моменту повного його рішення. Таким чином, законодавець прямо допускає встановлення судом правових наслідків щодо поведінки Відповідача після ухвалення рішення суду.

Колегія суддів відхиляє довід апелянта про неможливість нарахування 3 % річних на суму боргу, з огляду на зупинення вчинення виконавчих дій щодо нього на період до припинення або скасування правового режиму воєнного стану, з огляду на наступне.
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (частина перша статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII).
Відповідно до пункту 10-5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, тимчасово, на час дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, зупиняється вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень (у тому числі накладення арешту на майно та грошові кошти) у виконавчих провадженнях у частині стягнення сум індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання, 3 процентів річних від простроченої суми грошового зобов`язання чи іншого розміру процентів, встановлених договором або законом, сум неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошових зобов`язань, сплата яких передбачена договорами, за грошовими зобов`язаннями суб`єктів господарювання, що виникли у період з 24 лютого 2022 року по 1 вересня 2024 року, за якими боржниками є учасники ринку електричної енергії, перелік яких із зазначенням номерів судових справ оприлюднюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на її офіційному веб-сайті, а саме: гарантованого покупця перед виробниками електричної енергії з альтернативних джерел енергії за договорами про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом та договорами про надання послуги із забезпечення підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за механізмом ринкової премії.
Отже, вищенаведеними нормами законодавчо тимчасово зупинено державно-примусову діяльність з виконання рішення суду під час виконавчого провадження. Тобто цими нормами врегульовано лише процесуальні відносини між сторонами виконавчого провадження, та вони не стосуються матеріально-правових відносин між ними. Зокрема, виникнення, зміни та припинення зобов`язання зі сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.
Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Такий висновок наведено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), сплата який передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.
Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову. 

Висновки суду апеляційної інстанції
В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Як зазначено у пункті 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, з огляду на все наведене вище, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку, а рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі № 910/13005/25 відповідає нормам процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається. А тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Розподіл судових витрат
У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за її подання та розгляд покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 74, 129, 269, 270, 276, 277, 281 - 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд 
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Гарантований покупець” на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі № 910/13005/25 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі № 910/13005/25 - залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника. 
4. Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені статтями 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 09.07.2026. 

Головуючий суддя Ю.А. Шаратов 

Судді І.М. Скрипка

О.Л. Бестаченко