ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

10 липня 2026 року 	м. Полтава	Справа №440/14613/25	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до 3 територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, та  
В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до 3 територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (надалі - відповідач, 3 ТВУЗ Держспецзв`язку), у якому просив:
визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 ТВУЗ Держспецзв`язку щодо невключення до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток; 
зобов`язати НОМЕР_1 ТВУЗ Держспецзв`язку здійснити перерахунок грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 171 днів, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", та провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно виплатив грошову компенсацію за невикористані календарні дні оплачуваних відпусток, визначивши її розмір виходячи з місячного грошового забезпечення без урахування суми додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

2. Позиція відповідача. 

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позовну заяву просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю /а.с. 18-21/. Свою позицію обґрунтував посиланням на відсутність підстав для врахування додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", під час обчислення компенсації за невикористані відпустки при звільненні, оскільки така винагорода є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення. Також представник відповідача наполягав на пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом /а.с. 24-26/. 

3. Процесуальні дії у справі. 

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у порядку письмового провадження). 
Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
За відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Обставини справи 

Позивач проходив військову службу у НОМЕР_1 ТВУЗ Держспецзв`язку у період з 11.02.2010 по 23.01.2023 /а.с. 8/. 
Наказом начальника 3 ТВУЗ Держспецзв`язку від 10.01.2023 №2-ос ОСОБА_1 було звільнено зі служби за підпунктом «г» пункту 3 (через такі сімейні обставини або поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років)) частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII та пунктом 173 Положення 173 Положення про проходження військової служби (навчання) військовослужбовцями Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, затвердженого Указом Президента України від 31.07.2015 №463/2015 у запас Збройних Сил України та виключено зі списків особового складу Держспецзв`язку 23.01.2023 /а.с. 9/. 
Цим наказом визначено виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 171 день.
Зі змісту розрахунків грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, а також додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, суд встановив, що для здійснення розрахунків не врахована додаткова винагорода, передбачена Постановою №168 /а.с. 22-23, зокрема зі звороту/. 
Вважаючи, що відповідач протиправно не врахував додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, у складі грошового забезпечення, з якого йому було розраховано грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. 
У силу частини першої статті 18 Закону України "Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України" соціальний та правовий захист військовослужбовців Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та членів їхніх сімей здійснюється відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та інших законів.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі – Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. 
Відповідно до частин другої, третьої статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. 
За приписами частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. 
За змістом частини першої статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. 
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки". (абзац третій частини чотирнадцятої статті 10-1 Закону №2011-XII).
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова №704), окрім тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців та розмірів надбавки за вислугу років також затверджено додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу. 
Пунктом 2 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. 
Згідно з пунктом 3 Постанови № 704 виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу визначено здійснювати в порядку, що затверджується, зокрема, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації. 
Відповідно до пункту 3 Постанови №704 наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації від 13.03.2018 №151 затверджено Інструкцію про грошове забезпечення та компенсаційні виплати військовослужбовцям Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (надалі - Інструкція №151), яка визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення та виплат компенсаційного характеру військовослужбовцям Держспецзв`язку. 
Пунктом 2 розділу І Інструкції №151 унормовано, що грошове забезпечення військовослужбовців Держспецзв`язку (далі - військовослужбовці) визначається залежно від посади, військового звання, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов військової служби. 
Грошове забезпечення військовослужбовців складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
У силу абзацу четвертого пункту 4 розділу І Інструкції №151 місячне грошове забезпечення - посадовий оклад, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення, встановлені військовослужбовцю відповідно до вимог цієї Інструкції на певну дату.
Згідно з пунктом 5 глави 3 розділу IV Інструкції №151 (у редакції на дату звільнення позивача зі служби) у рік звільнення військовослужбовців з військової служби у разі невикористання ними щорічних (основної та додаткової) відпусток, на які вони мають право на день звільнення, та додаткових відпусток військовослужбовцям, які мають дітей, їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні цих відпусток. 
Грошова компенсація та відрахування проводяться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, встановленого на день виключення військовослужбовця зі списків особового складу Держспецзв`язку, з урахуванням вимог пункту 8 глави 10 розділу ІІІ цієї Інструкції. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру місячного грошового забезпечення на кількість календарних днів у місяці виключення зі списків.

Оцінка судом обставин справи 

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У цій справі спір стосується наявності підстав для перерахунку розміру сплаченої позивачу при звільненні з військової служби грошової компенсації за невикористані щорічні основні та додаткові відпустки з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168. 
Так, позивач наполягає на необхідності включення до складу його місячного грошового забезпечення, як військовослужбовця Держспецзв`язку, додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, для обчислення грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток.
Суд враховує, що на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 168, в пункті 1 якої (на час виникнення спірних відносин) установив, що на період воєнного стану на період дії воєнного стану військовослужбовцям (...) Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, (...) виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. 
Суд, аналізуючи наведені вище приписи пункту 5 глави 3 розділу IV Інструкції №151, зазначає, що розрахунковою величиною для обрахунку грошової компенсації за невикористані дні відпустки військовослужбовця Держспецзв`язку є його місячне грошове забезпечення. 
При цьому, як визначено абзацом четвертим пункту 4 розділу І Інструкції №151 місячне грошове забезпечення включає посадовий оклад, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення, встановлені військовослужбовцю відповідно до вимог цієї Інструкції на певну дату.
Верховний Суд у постанові від 10.12.2024 у справі №580/9551/23 сформував правовий висновок, відповідно до якого пункт 1 Постанови №168 чітко і однозначно передбачив, що додаткова винагорода за своєю суттю є тимчасовою (непостійною) виплатою військовослужбовця, оскільки установлюється на період дії воєнного стану та прямо залежить від наявності (дії) в Україні правового режиму воєнного стану. 
Відповідно Верховний Суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою додаткова винагорода, установлена пунктом 1 Постанови №168, є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення. 
З огляду на зміст пункту 1 Постанови №168, яким регламентовано підстави та порядок виплати додаткової винагороди, така винагорода виплачується лише у період дії воєнного стану, її розмір не є сталим, вона виплачується в залежності від виконання завдань, та визначається наказами командирів (начальників), що сукупно свідчить про тимчасовий характер такої додаткової винагороди. 
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові 29.08.2024 у справі №640/13029/22 дійшла до висновку, що визначена пунктом 1 Постанови №168 додаткова винагорода є саме одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців, виплата якої повинна здійснюватися як стимулювання винятково тим військовослужбовцям, які своїми безпосередніми діями здійснюють захист суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України. 
Як наслідок, у спірних відносинах відсутні підстави вважати, що передбачена Постановою №168 додаткова винагорода на період дії воєнного стану відноситься до винагород, які мають постійний характер, у розумінні абзацу другого пункту 2 розділу І Інструкції №151, як на тому наполягала представник позивача. 
Суд, аналізуючи наведені вище приписи пункту 5 глави 3 розділу IV Інструкції №151, зазначає, що розрахунковою величиною для обрахунку грошової компенсації за невикористані дні відпустки військовослужбовця Держспецзв`язку є його місячне грошове забезпечення. 
При цьому, виходячи з визначення місячного грошового забезпечення, наведеного у пункті 4 розділу І Інструкції №151, таким є посадовий оклад, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення, встановлені військовослужбовцю відповідно до вимог цієї Інструкції на певну дату.
Додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців Держспецзв`язку визначені у розділі ІІІ Інструкції №151 та серед них відсутня додаткова винагорода, передбачена Постановою №168. 
Інструкція №151 на дату звільнення позивача з військової служби не регулювала питання виплати військовослужбовцям Держспецзв`язку додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, зокрема не відносила її до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (винагород, що мають постійний характер). 
Отож у спірних відносинах додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, у встановленому законом порядку та окремим нормативним актом віднесена до одноразового додаткового виду грошового забезпечення. Як наслідок, така додаткова винагорода не може бути врахована у розмір місячного грошового забезпечення, з якого провадиться обрахунок грошової компенсації за всі невикористані дні відпустки військовослужбовцю Держспецзв`язку. 
Схожих висновків щодо неврахування додаткової винагороди, запровадженої Постановою №168 до складу грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, з якого обчислюється розмір компенсації за невикористані оплачувані відпустки, Верховний Суд дійшов у постановах від 12.02.2026 у справі №420/77/25 та від 17.04.2026 у справі №420/39934/24. 
Надаючи правову оцінку посиланням представника позивача на висновки Верховного Суду, наведені у постанові від 23.09.2024 у справі №240/32125/23 суд враховує, що спірні відносини у зазначеній справі виникли у зв`язку з невключенням додаткової винагороди, запровадженої Постановою №168, до складу грошового забезпечення для обчислення, зокрема компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки під час проходження військової служби у Збройних Силах України, тоді як ОСОБА_1 проходив службу в органах Держспецзв`язку.
Висновки Верховного Суду у справі №240/32125/23 стосувались застосування положень Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оброни України від 07.06.2018 №260, який не поширює свою дію на військовослужбовців Держспецзв`язку. 
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У силу статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
Зважаючи на встановлені в ході розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю. 

Розподіл судових витрат

Частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивач від сплати судового збору звільнений, як учасник бойових дій /а.с. 8 - зі звороту/. 
Інші судові витрати у справі відсутні. 
З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог особі, звільненій від сплати судового збору, та за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачем, підстав для їх розподілу немає. 

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Олександр КУКОБА