КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/2764/26

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сагуна А.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (далі – позивач) до військової частини НОМЕР_1 НГУ (далі – відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:
Представник позивача звернувся до суду з позовом, у якому просить: 
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу одноразової грошової винагороди, передбаченої пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану", у розмірі, обчисленому пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених), а саме 627 777,78 грн (шістсот двадцять сім тисяч сімсот сімдесят сім гривень сімдесят вісім копійок);
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову винагороду, передбачену пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану", в розмірі, обчисленому пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених), а саме 627 777, 78 грн (шістсот двадцять сім тисяч сімсот сімдесят сім гривень сімдесят вісім копійок).
В обґрунтування вимог зазначено, що позивач проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України з 21 квітня 2021 року, а після її завершення, у віці до 25 років, під час дії воєнного стану уклав контракт про проходження військової служби та з 30 вересня 2022 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Під час проходження служби позивач безпосередньо брав участь у бойових діях у Луганській та Харківській областях, у зв`язку із чим звернувся до відповідача із рапортом про виплату одноразової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153. Позивач зазначає, що за результатами розгляду рапорту комісією військової частини, оформленого протоколом №11 від 15 квітня 2026 року, йому відмовлено у виплаті винагороди з підстав того, що сукупний строк безпосередньої участі у бойових діях становить менше шести місяців. На думку позивача, така відмова суперечить пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 153, який передбачає виплату військовослужбовцям, прийнятим на військову службу за контрактом під час воєнного стану з числа осіб, які проходили строкову військову службу, винагороди пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях у разі, якщо такий строк є меншим шести місяців. Вказує, що відповідає усім визначеним постановою умовам для отримання винагороди, до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності у випадках, які б виключають право на виплату, не притягувався, а тому просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому одноразову грошову винагороду.
Відповідач правом подати до суду відзив на позовну заяву не скористався. Жодних заяв, повідомлень про причини такого неподання, їх поважності та/або неможливості подання у строк, встановлений судом, від відповідача на адресу суду (у тому числі і електронну) не надходило. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом. 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . 
Установлено, що 21.04.2021 року позивач був призваний на строкову військову службу до військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України. 
Після завершення строкової військової служби позивач, перебуваючи у віці до 25 років, уклав контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України, у зв`язку з чим згідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №291 з 30.09.2022 року проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 (а.с.12, 12зв.). 
Відповідно до довідки військової частин НОМЕР_1 від 10.03.2026 №322 позивач у період дії воєнного стану безпосередньо брав участь у бойових діях, зокрема на території Луганської та Харківської областей (а.с.13). 
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із рапортом про виплату одноразової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану" (а.с.14-15). 
З метою отримання інформації щодо результатів розгляду вказаного рапорту 21.04.2026 представником позивача було направлено адвокатський запит вих.№21/04/26 (а.с.16зв.-17). 
Листом військової частини НОМЕР_1 від 27.04.2026 №10/27/14-М-142-Аз представнику було надіслано витяг із протоколу № 11 від 15.04.2026 комісії з призначення виплат одноразової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №153, згідно з яким встановлено, що позивач брав безпосередню участь у бойових діях у районах ведення воєнних (бойових) дій, однак строк такої участі за сукупністю становить менше шести місяців, у зв`язку із чим комісією фактично відмовлено у виплаті одноразової грошової винагороди (а.с.17зв.-18). 
Не погодившись з бездіяльністю щодо ненарахування та невиплати спірної одноразової грошової винагороди, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. 
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі – Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. 
Згідно з частиною 4 статті 2 Закону № 2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. 
Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 було затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Згідно з пунктом 2 Положення, громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом.
У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу. З громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт згідно з додатками 1 і 2.
Відповідно до частини 2 статті 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі – Закон № 2011-ХІІ) у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. 
Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. 
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Частиною 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі – Порядок № 260) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин). 
Згідно з пунктами 2, 3 розділу I Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. 
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. 
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія. 
Підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. 
Цього ж дня Президент України видав Указ № 69/2022 "Про загальну мобілізацію", яким оголошено проведення загальної мобілізації. 
В подальшому, відповідними Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.
11 лютого 2025 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану" (далі – Постанова № 153 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі – Порядок в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Підпунктом 1 пункту 3 Постанови № 153 установлено, що учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Згідно з абзацом другим пункту 4 Постанови №153 установлено, що громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень.
Військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених) (абзац третій пункту 4 Постанови № 153).
Військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі (абзац четвертий пункту 4 Постанови № 153).
Абзацом шостим пункту 4 Постанови № 153 установлено, що виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та: 
були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу;
проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу “молодший лейтенант”;
проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання. 
Аналіз положень пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 свідчить, що право на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 грн за тривалість проходження служби в бойових умовах виникає за одночасної наявності визначених цією постановою умов. 
Зокрема, відповідно до абзацу другого пункту 4 Постанови № 153 таке право мають військовослужбовці, які: до набрання чинності зазначеною постановою, тобто до 11 лютого 2025 року, у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX; проходять військову службу; брали безпосередню участь у бойових діях у районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на 11 лютого 2025 року. 
Абзацами третім та четвертим пункту 4 Постанови № 153 встановлено спеціальний порядок виплати винагороди саме військовослужбовцям, визначеним в абзаці другому цього пункту. Так, особам, які брали безпосередню участь у бойових діях менше шести місяців, винагорода виплачується пропорційно часу участі у бойових діях, а у випадках поранення, захворювання, перебування у полоні або інших передбачених постановою обставин – у повному розмірі. 
Водночас абзацом шостим пункту 4 Постанови № 153 передбачено окрему категорію військовослужбовців, а саме осіб, які під час воєнного стану були прийняті на військову службу за контрактом із числа осіб, що проходили строкову військову службу. Норма абзацу шостого прямо встановлює, що виплата відповідної винагороди таким військовослужбовцям здійснюється лише за умови їх відповідності вимогам щодо виплати винагороди, визначеним абзацом другим пункту 4 Постанови № 153. 
Із системного аналізу наведених положень суд доходить висновку, що законодавець розмежував дві категорії військовослужбовців: осіб, визначених абзацом другим пункту 4 Постанови № 153, та осіб, визначених абзацом шостим цього пункту. Для другої категорії військовослужбовців самостійною підставою набуття права на винагороду є проходження військової служби за контрактом після строкової служби під час воєнного стану, однак із обов`язковим дотриманням усіх умов, визначених абзацом другим пункту 4 Постанови № 153, у тому числі щодо сукупної тривалості безпосередньої участі у бойових діях не менше шести місяців. 
При цьому абзац шостий пункту 4 Постанови № 153 не містить відсилання до абзаців третього та четвертого цього пункту, які регулюють випадки пропорційної виплати винагороди військовослужбовцям, визначеним саме абзацом другим. Отже положення про виплату спірної винагороди саме пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях не поширюються на військовослужбовців, які уклали контракт під час воєнного стану з числа осіб, що проходили строкову військову службу. 
Судом установлено, що позивач проходив строкову військову службу з 21.04.2021, а після введення воєнного стану, 30.09.2022, у віці до 25 років уклав контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України.Таким чином, позивач належить до категорії військовослужбовців, визначеної абзацом шостим пункту 4 Постанови № 153. 
Водночас із витягу з протоколу № 11 від 15.04.2026 року комісії з призначення виплат одноразової грошової винагороди вбачається та позивачем не заперечується, що сукупний строк його безпосередньої участі у бойових діях становить менше шести місяців. За таких обставин одна з обов`язкових умов, визначених абзацом другим пункту 4 Постанови № 153, відсутня, а тому правові підстави для призначення позивачу одноразової грошової винагороди були відсутні. 
Також суд звертає увагу, що представник позивача звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу одноразової грошової винагороди, передбаченої пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року № 153, у розмірі 627 777,78 грн, а також зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити зазначену винагороду. 
Разом з тим суд установив, що за результатами розгляду рапорту позивача комісією з призначення виплат одноразової грошової винагороди прийнято рішення, оформлене витягом з протоколу № 11 від 15.04.2026, яким фактично відмовлено у виплаті одноразової грошової винагороди. 
Отже у спірних правовідносинах відповідачем не допущено бездіяльності, оскільки ним розглянуто рапорт позивача та прийнято відповідне рішення, оформлене витягом з протоколу № 11 від 15.04.2026 року. Зазначене рішення комісії позивачем не оскаржується, вимоги про визнання його протиправним та скасування до суду не заявлені, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову про визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання вчинити відповідні дії.
Керуючись ст.ст.139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, - 

ВИРІШИВ:
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 НГУ ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду А.В. САГУН