ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
10 липня 2026 року
м. Харків
справа № 639/5628/25
провадження № 22-ц/818/3600/26
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Тичкової О.Ю.
суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Губара Антона Леонідовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 04 березня 2026 року,-
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2025 року ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на підставі судового наказу Московського районного суду м. Харкова від 31.05.2023 по справі № 643/4411/23 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , в розмірі 1/4 частки всіх доходів позивача, зменшити розмір аліментів та визначити їх у розмірі 1/6 частки від видів доходу позивача, починаючи з дня набрання рішення суду законного сили і до повноліття дитини.
В обґрунтування позову зазначено, що Рішенням (судовий наказ) Московською районного суду м. Харкова від 31.05.2023 по справі № 643/4411/23 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 2017 р.н., аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. На сьогоднішній день у позивача, виникли складні життєві обставини, що не дають можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Позивач здійснює захист територіальної цілісності України. Військову службу за мобілізацією позивач проходить у військовій частині НОМЕР_1 . Під час захисту Батьківщини, а саме 29.08.2023 позивачем при безпосередній - участі у бойових діях поблизу п.п. Чернещена Луганської області отримано травму від вибухової хвилі внаслідок ворожого обстрілу. Після поранення був госпіталізований до військової частини НОМЕР_2 . 21 грудня 2023 під час захисту Батьківщини позивач отримав вибухову травму. Позивач проходив стаціонарне лікування у зв`язку із отриманою вибуховою травмою. В подальшому позивача направлено на медичний огляд ВЛК. Внаслідок отриманих травм та поранення у позивача виникає сильний біль та відчуття тиску в голові, шиї та спині, майже щоденна втрата чутливості в пальцях ніг, судоми, ускладнене дихання, втрата рівноваги, що унеможливлює виконання обов`язків військової служби. Наявні стійкі залишкові явища перенесеної вибухових травм. Лікування потребує значних матеріальних витрат. Окрім того, відповідно до рішення Харківського районного суду Харківської області у справі № 635/2797/25, з позивача підлягають стягненню на користь ОСОБА_5 на утримання дочки ОСОБА_6 2011 р.н., щомісячно у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця.
У зв`язку із чим, звернувся до суду із позовом про зменшення розміру аліментів та визначення їх у розмірі 1/6 частки від видів доходу позивача.
Рішенням Салтівського районного суду м. Харкова від 04 березня 2026 року відмовлено у задоволені позову.
Рішення мотивоване тим, що позивачем надано докази про погіршення стану здоров`я у зв`язку з отриманням травм підчас захисту Батьківщини у 2023 році, разом з тим, не надано доказів про стан здоров`я на теперішній час. Оскільки позивач проходить службу у збройних силах України у суду відсутні підстави вважати, що стан здоров`я позивача погіршився настільки, що вимагає зменшення розміру аліментів, що стягуються на утримання доньки, крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження власних доходів, та відповідно, доказів їх зменшення та неможливості сплати аліментів, хоча, саме на позивача покладається обов`язок доведення погіршення його майнового стану.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що внаслідок отриманих травм під час захисту Батьківщини у позивача наявна потреба у лікуванні, яке потребує значних матеріальних витрат. Крім того, за рішенням суду у справі №635/2797/25 з позивача підлягає стягнення на користь ОСОБА_5 на утримання дочки ОСОБА_6 2011 р.н., щомісячно у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. Враховуючи наявність інших зобов`язань зі сплати аліментів, стан здоров`я платника аліментів в порівнянні з матеріальним становищем є справедливим стягнення з позивача на користь відповідача 1/6 частки доходів позивача щомісячно. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.07.2015.
У шлюбі народилась дитина - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Куп`янським міськрайонним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Харківській області 15.08.2017 року складено актовий запис № 71, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 14).
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 06.04.2023 р. у справі № 643/1750/22 шлюб розірвано.
Згідно судового наказу Московського районного суду м. Харкова від 31.05.2023 у справі № 643/4411/23 стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання доньки – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.05.2023 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9-11). 
Згідно судового наказу Харківського районного суду Харківської області від 18.04.2025 у справі № 635/2797/25 з позивача стягнуто на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду, тобто з 14 квітня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття(а.с. 12-13).
Згідно довідки військової частини від 07.11.2024 року позивач проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 16).
З довідок військової частини НОМЕР_1 від 15.09.2023 та довідки військово-лікарської комісії від 15.09.2023 вбачається, що під час захисту Батьківщини, а саме 29.08.2023 позивачем при безпосередній - участі у бойових діях поблизу н.п. Новоєгорівка Сватівського району Луганської області отримано травму від вибухової хвилі внаслідок ворожого обстрілу (а.с. 23,24). 
21 грудня 2023 позивачем при безпосередній -участі у бойових діях поблизу н.п. Іванівка, Куп`янського району Харківської області отримано вибухову травму, що підтверджується довідкою про обставини травми військової частини НОМЕР_1 від 01.01.2024 №22/41419 та довідкою військово-лікарської комісії від 07.11.2024 №8451(а.с. 25).
Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого №5105-кПозивач проходив стаціонарне лікування у зв`язку із отриманою вибуховою травмою з 22.12.2023 по 07.01.2024 (а.с. 17-18). З 29.08.2023 по 31.08.2023 ОСОБА_1 проходив стаціонарне лікування, що підтверджується перевідним епікризом із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №14843 (а.с. 19-20). 
У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Із аналізу вказаних правових норм убачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.
Доводи апеляційної скарги щодо погіршення стану здоров`я позивача судова колегія відхиляє як необґрунтовані. Позивачем надано докази погіршення стану здоров`я у зв`язку з отриманими у 2023 році травмами під час захисту Батьківщини, однак матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, що підтверджують актуальний стан його здоров`я на час розгляду справи.
Водночас, всупереч вимогам статей 12, 81 ЦПК України, позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини щодо стану здоров`я на момент розгляду справи, що унеможливлює врахування зазначених доводів як підстав для задоволення апеляційної скарги.
Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано встановив відсутність правових підстав для зменшення розміру аліментів. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків суду та не містять належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про неможливість позивача виконувати обов`язок зі сплати аліментів на неповнолітніх дітей у раніше визначеному судом розмірі.
Оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення свого майнового стану та погіршення стану здоров`я, а наведені у позовній заяві та в апеляційній скарзі обставини не є безумовною підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів, апеляційний суд погоджується з висновком суду про відсутність об`єктивних та законних підстав для зменшення розміру аліментів, стягуваних із скаржника на утримання дітей.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін як таке, що ухвалене із дотриманням норм матеріального, процесуального права, на підставі повно та всебічно установлених обставин справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд 
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Губара Антона Леонідовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 04 березня 2026 року -залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий          О. Ю. Тичкова

Судді           О.В. Маміна

В.Б. Яцина