| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2971/25 Суддя (судді) першої інстанції: Альона КАЛІНОВСЬКА

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючий суддя Парінов А.Б.,
судді:  Беспалов О.О.,
Кравченко Є.Д.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ голови комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області від 11 квітня 2023 року № 115-к про його звільнення, поновити на посаді першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області або рівнозначній посаді, з якої його звільнено, та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 850 071,75 грн по день ухвалення рішення у справі.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року в задоволенні позову відмовлено повністю.
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що наказом голови комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України від 16 січня 2023 року № 9-ОД скорочено весь штат та всю чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду та її управлінь з 18 квітня 2023 року, тому іншої роботи у Фонді для пропозиції позивачу не залишилося; переведення працівника, на якого поширюється законодавство про працю, на посаду державної служби в органах Пенсійного фонду України законом не передбачено; рівнозначну посаду державної служби для особи, яка державним службовцем не була, визначити неможливо; доказів подання позивачем документів для працевлаштування у Головному управлінні немає; оцінка доцільності скорочення штату до компетенції суду не належить.
Не погодившись із рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати повністю та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
На обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що підставою звільнення стала реорганізація управління виконавчої дирекції Фонду шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, а не скорочення чисельності або штату працівників, тому посилання суду на практику Верховного Суду про неоцінювання доцільності скорочення є нерелевантними; за частиною шостою статті 36 КЗпП України дія трудового договору при реорганізації продовжується, а обов`язок запропонувати та перевести працівника за його згодою на іншу роботу поширюється і на підприємство-правонаступника, у якому утворилися нові посади з функціями соціального страхування і чисельність працівників не зменшилася, разом з тим висновок суду про неможливість переведення є помилковим, оскільки жоден акт прямо не забороняє позаконкурсне переведення працівника реорганізованої установи, що виконувала владні управлінські функції, на посаду державної служби в орган-правонаступник; постанова Кабінету Міністрів України № 1442 зобов`язала забезпечити трудові гарантії працівників, а "неможливість" переведення в розумінні частини другої статті 40 КЗпП України має бути дійсною (відсутність вакансії, відмова працівника, стан здоров`я), а не випливати з відсутності норми про процедуру. Звертає увагу, що у листах Головного управління йшлося не про пропозицію посади за процедурою реорганізації, а про можливість участі в доборі шляхом подання резюме; доказів доведення цих листів особисто до апелянта немає; неподання резюме не є відмовою від працевлаштування, а обов`язок працевлаштування покладено на роботодавця.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, наполягаючи на тому, що весь штат Фонду підлягав скороченню, вакантних посад недержавної служби не було, а переведення працівника, який працює за трудовим договором, на посаду державної служби законом не передбачено.
Колегія суддів встановила такі обставини.
ОСОБА_1 з 01 серпня 2017 року обіймав посаду першого заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області.
01 січня 2023 року набрав чинності Закон України від 21 вересня 2022 року № 2620-ІХ, яким Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" викладено в новій редакції. Пунктом 2 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1105 (у редакції Закону № 2620-ІХ) припинено Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01 січня 2023 року; Пенсійний фонд України та його територіальні органи визначено правонаступниками Фонду, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.
На виконання Закону постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2022 року № 1442 утворено комісії з реорганізації Фонду та управлінь його виконавчої дирекції, а голів комісій зобов`язано забезпечити заходи з припинення Фонду та додержання трудового законодавства щодо гарантій прав працівників.
Наказом голови комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України від 16 січня 2023 року № 9-ОД скорочено весь штат та всю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду та управлінь виконавчої дирекції Фонду в областях та м. Києві, з 18 квітня 2023 року. Головою комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду у Черкаській області видано накази від 16 січня 2023 року № 9 "Про попередження працівників про наступне їх вивільнення" та № 10 "Про скорочення чисельності та штату працівників відділень".
Попередженням від 17 січня 2023 року № 09-09-100 ОСОБА_1 повідомлено про наступне звільнення 18 квітня 2023 року за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням усього штату та чисельності працівників. У попередженні зазначено, що інша робота у виконавчій дирекції Фонду не пропонується, а законодавством не передбачено переведення працівника, який працює за трудовим договором, на посаду державної служби до органу, приєднання до якого здійснюється внаслідок реорганізації. Це попередження ОСОБА_1 отримав 18 січня 2023 року.
Наказом від 11 квітня 2023 року № 115-к ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з 18 квітня 2023 року за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить із такого.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. За частиною другою цієї статті звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Частиною шостою статті 36 КЗпП України передбачено, що в разі зміни роботодавця, а також у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується, а припинення трудового договору з ініціативи роботодавця можливе лише в разі скорочення чисельності або штату працівників.
Згідно з пунктом 12 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на працівників Пенсійного фонду України та його територіальних органів, які здійснюють повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій Пенсійного фонду, поширюється дія Закону України "Про державну службу". За частинами першою та другою статті 21 цього Закону вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу, а прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом. У силу пунктів 1 і 2 частини першої статті 41 цього Закону без обов`язкового проведення конкурсу переведеним на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду може бути лише державний службовець.
Питання правомірності звільнення працівників Фонду соціального страхування України за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку з припиненням Фонду шляхом приєднання до Пенсійного фонду України вирішено Верховним Судом.
У постанові від 12 травня 2026 року у справі № 592/6585/23 Верховний Суд за подібних обставин (звільнення працівниці управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, на яку поширювалося законодавство про працю, у зв`язку зі скороченням усього штату Фонду при приєднанні до Пенсійного фонду України) зазначив: "чинним законодавством України не передбачено переведення працівника, посада якого скорочується та на якого поширюється дія законодавства про працю, на посаду державної служби в органах Пенсійного фонду України як юридичної особи публічного права, що також наділені функціями у сфері загальнообов`язкового державного страхування (пенсійне страхування)".
У цій самій постанові Верховний Суд зазначив: "обов`язок запропонувати позивачу вакантні посади в ГУПФУ в Сумській області, як і поновити її на іншій рівнозначній посаді в Пенсійному фонді України, у правонаступника роботодавця відсутній, оскільки вакантними є лише посади державної служби, водночас для їх зайняття кандидат повинен відповідати умовам прийняття на посаду державної служби, передбачених Законом № 889-VIII".

Довід апелянта про те, що підставою звільнення стала реорганізація шляхом приєднання, а не скорочення чисельності або штату, правомірності звільнення не спростовує. Пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України визначає і реорганізацію, і скорочення чисельності або штату як зміни в організації виробництва і праці, що є підставою розірвання трудового договору. Звільнення ОСОБА_1 відбулося внаслідок припинення управління виконавчої дирекції Фонду шляхом приєднання до Пенсійного фонду України, що супроводжувалося скороченням усього штату та чисельності працівників Фонду наказом від 16 січня 2023 року № 9-ОД. Частина шоста статті 36 КЗпП України продовження дії трудового договору пов`язує зі збереженням посади у правонаступника; натомість усі посади виконавчої дирекції Фонду скорочено, а посади Пенсійного фонду України та його територіальних органів є переважно посадами державної служби, на які поширюється спеціальний порядок призначення. А отже, продовження трудового договору шляхом переведення ОСОБА_1 на посаду державної служби в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області суперечило б Закону України "Про державну службу".
Довід апелянта про те, що відсутність прямої норми про процедуру не створює "неможливості" переведення в розумінні частини другої статті 40 КЗпП України, є необґрунтованим. Переведення працівника, який не має статусу державного службовця, на посаду державної служби суперечить статтям 21 та 41 Закону України "Про державну службу", за якими вступ на державну службу здійснюється за результатами конкурсу, а позаконкурсне переведення можливе лише щодо державного службовця. Зайняття посади державної служби потребує відповідності кандидата умовам прийняття на таку посаду, яким ОСОБА_1 у позаконкурсному порядку не відповідав. Таким чином, неможливість переведення ОСОБА_1 на вакантні посади Пенсійного фонду України є дійсною та зумовлена прямою забороною позаконкурсного прийняття на державну службу, а не лише відсутністю норми про процедуру.
Посилання апелянта на те, що чисельність працівників Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області не зменшилася, а зросла (з 765 штатних одиниць у 2022 році до 814 станом на 18 квітня 2023 року) та що в ньому утворилися нові посади з функціями соціального страхування, цього висновку не змінює. Ці посади є посадами державної служби, для зайняття яких установлено окремий порядок, а обов`язку пропонувати їх працівникам Фонду, які підлягали скороченню, у правонаступника не виникло. 
Норма частини п`ятої статті 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" щодо призначення на посади державної служби без конкурсного відбору в період дії воєнного стану умов та порядку переведення працівників установ, що припиняються, на посади державної служби не врегульовує.
Довід апелянта про те, що листи Головного управління про наявні вакансії не є належною пропозицією посад, а неподання резюме не свідчить про відмову від працевлаштування, на результат вирішення спору не впливає. Оскільки обов`язку запропонувати ОСОБА_1 посади державної служби у правонаступника не виникло, питання про форму такої пропозиції правового значення не має. Водночас колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою та документами для вирішення питання про призначення на вакантні посади не звертався.
Наведені апелянтом постанови Верховного Суду у справах про реорганізацію інших установ ухвалені за інших фактичних обставин – щодо установ, у правонаступників яких існували вакантні посади тієї самої правової природи, тоді як у цій справі вакантними є виключно посади державної служби, на які працівника, що не є державним службовцем, не може бути переведено в позаконкурсному порядку. Подібне посилання касатора на такі постанови як нерелевантні відхилив і Верховний Суд у постанові від 12 травня 2026 року у справі № 592/6585/23.
Вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною від вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, у задоволенні яких відмовлено, тому задоволенню також не підлягає.
Таким чином, суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, дав правильну правову оцінку спірним правовідносинам і ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.
Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.
Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді: О.О. Беспалов
Є.Д. Кравченко

(Повний текст постанови суду виготовлено 15 вересня 2026 року)