ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
21.07.2026	Справа № 910/5580/26	

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., розглянувши заяву Приватного підприємства "Торгова компанія "Молімпекс" про розподіл судових витрат у справі
за первісним позовом Приватного підприємства "Торгова компанія "Молімпекс" (39601, Кременчуцький р-н, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Івана Мазепи, 59, код ЄДРПОУ 35414234)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Буський консервний завод" (03150, м. Київ, вул. Гедройця Єжи, буд. 6 літ. А, оф. 9, код ЄДРПОУ 00376403)
про стягнення 19 703 216,79 грн 
та за зустріним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Буський консервний завод" (03150, м. Київ, вул. Гедройця Єжи, буд. 6 літ. А, оф. 9, код ЄДРПОУ 00376403)
до Приватного підприємства "Торгова компанія "Молімпекс" (39601, Кременчуцький р-н, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Івана Мазепи, 59, код ЄДРПОУ 35414234) 
про стягнення 2 743 898,86 грн

Представники учасників справи: згідно протоколу судового засідання. 

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Торгова компанія "Молімпекс" (далі - позивач, постачальник) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Буський консервний завод" (далі - відповідач, покупець) про стягнення 19 703 216,79 грн. 
В обгрунтування первісних позовних вимог зазначається, що Відповідач за первісним позовом всупереч взятих на себе зобов`язань, передбачених договором поставки товару № МС-011224 від 01.12.2024 (зі змінами у редакції, викладеній у Протоколі розбіжностей до Договору), несвоєчасно та не в повному обсязі здійснив оплату за поставлений товар, що у свою чергу спричинило виникнення заборгованості у розмірі 19 703 216,79 грн, з яких 14 564 668,26 грн сума основного боргу, 4 218 338,07 грн пені, 278 245,46 грн інфляційних втрат, 641 964,86 грн 3% річних.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Буський консервний завод" надійшла зустрічна позовна заява з вимогами до Приватного підприємства "Торгова компанія "Молімпекс", відповідно до якої заявник просить стягнути з відповідача за зустрічним позовом 2 743 898,86 грн збитків у вигляді штрафних санкції.

Зустрічна позовна заява з вимогами до Приватного підприємства "Торгова компанія "Молімпекс", відповідно до якої заявник просить стягнути з відповідача за зустрічним позовом 2 743 898,86 грн збитків у вигляді штрафних санкції, посилаючись на Угоду про партнерство. Мотивуючи тим, що протягом 2025 року ПП «Торгова компанія «Молімпекс», будучи безпосереднім постачальником товарів, зокрема товарів молочної групи, неодноразово допускало порушення щодо строків, обсягів та якості продукції. За Контрактом №120/12-24-ХП від 16 грудня 2024 року військовими частинами (отримувачами) було складено 79 актів про порушення договірних зобов`язань, у тому числі щодо несвоєчасної та неповної поставки, а також поставки неякісного товару молочної групи, на підставі яких ДП «ДОТ» нарахувало санкції у сумі 1 556 633,19 грн. За Контрактом № 113/12-24-ХП від 12.12.2024 року було складено 74 акти про порушення, а сума нарахованих санкцій становила 1 187 265,67 грн. Зазначені порушення сталися з вини ПП «Торгова компанія «Молімпекс», оскільки саме це підприємство здійснювало фактичне постачання відповідних партій товару за заявками ТОВ «Буський консервний завод».
Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.07.2026 первісні позовні вимоги задоволено повністю, в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено повністю. 
17.07.2026 року позивачем в Електронному суді сформовано заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з позивача 136 500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
За приписами ч.ч. 3, 4 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Розглянувши подану заяву про ухвалення додаткового рішення у даній справі, суд дійшов висновку про її часткове задоволення, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.
У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.
Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 775/9215/15ц від 19.02.2020 року.
У тексті позовної заяви та у відзиві на зустрічну позовну заяву, позивачем за первісним позовом заявлялась попередня (орієнтовна) сума судових витрат на професійну правничу допомогу.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача додано до матеріалів справи, договір про надання правової допомоги № б/н від 15.06.2026, Акт виконаних робіт №б/н від 16.07.2026, договір про надання правової допомоги № б/н від 20.04.2026, розрахунок від 16.07.2026, Акт виконання робіт.
Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).
Крім того, за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Натомість положеннями пункту 2 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.
Аналогічних висновків дійшла Об`єднана палата Верховного Суду в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Отже, враховуючи вищенаведене, оцінивши подані позивачем за первісним позовом докази на підтвердження понесених ним витрат, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом цієї справи підлягають розподілу у розмірі 30 000, 00 грн, такі витрати співрозмірні з предметом спору та з виконаною роботою.
Керуючись приписами ст.ст. 221, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва
ВИРІШИВ:
1. Заяву про ухвалення додатково рішення, задовольнити частково. 
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Буський консервний завод» (Юридична адреса: 0310, м. Київ, вул. Гедройця Єжи, буд. 6 літера А, офіс, код ЄДРПОУ 00376403) на користь Приватного підприємства «Торгова компанія «Молімпекс» (Юридична адреса: 39600, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Івана Мазепи, буд. 59, офіс 102 код ЄДРПОУ 35414234) 30 000 (тридцять тисяч) грн 00 коп суму витрат на професійну правничу допомогу.
3. В іншій частині відмовити.
4. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Додаткове рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повне судове рішення складено 21.07.2026.

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА