Справа № 461/5533/26 Головуючий у 1 інстанції: Мироненко Л.Д. 
Провадження № 33/811/1451/26 Доповідач: Романюк М. Ф. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., з участю представника Львівської митниці Державної митної служби України Кирчея Ю.Я., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника – адвоката Теслюк Т.Ю.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника Львівської митниці Державної митної служби України Андріїва Миколи Васильовича на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 04 серпня 2026 року,

встановив:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 471 МК України, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 (п`ять тисяч сто) грн. 00 коп.
Вилучений, відповідно до протоколу про порушення митних правил №1089/UA209000/2026 від 07.07.2026 року товар – повернуто власнику.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 665,60 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівської митниці витрати за зберігання товару на складі митниці у сумі 2891, 97грн.
Згідно з постановою судді, 06.07.2026 року близько 23 год. в зону митного контролю пункту пропуску "Смільниця-Кросценко"митного поста "Смільниця" Львівської митниці смугою руху «червоний коридор» в напрямку «в`їзд в Україну» прибув рейсовий автобус сполученням «Севілья-Запоріжжя», р.н. НОМЕР_1 , яким в якості водія слідував громадянин України ОСОБА_1 .
Перед початком митного контролю громадянину України ОСОБА_1 було запропоновано заповнити митну декларацію для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності, у якій він зазначив про відсутність товарів для декларування.
Після завірення декларації штампом "Під митним контролем № «03954» за результатами митного огляду рейсового автобуса в багажному відділенні, було виявлено товар товар, який відповідно до ст. 378 МК України та Постанови Кабінету Міністрів України № 434 від 21.05.2012 року обмежений до переміщення через митний кордон України, а саме: 1) консерви тунця в асортименті торгової марки «RIO more», в скляній тарі по 180 г в кількості – 636 упаковок, 53 ящики , загальною вагою – 114,8 кг; 2) кава в асортименті торгової марки «LavAzza» в упаковках по 250 г в кількості – 2184 упаковок, 118 ящиків, загальною вагою – 546 кг. Документів щодо вартості товару гр. України ОСОБА_1 не надав.
В своїх письмових поясненнях, наданих на окремому аркуші, гр. України ОСОБА_1 зазначив, що даний товар придбав для своїх потреб. Свою вину визнає.
Особисті речі та товари, що не перевищували дозволену законодавством України норму, були пропущені гр. ОСОБА_1 та пасажирам для ввезення на митну територію України.
Про наявність виявленого під час митного огляду не задекларованого товару гр. України ОСОБА_1 у процесі усного опитування не заявив, у митій декларації не вказав, таким чином, вчинив дії щодо недекларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами.
Не погоджуючись з даною постановою представник Львівської митниці Державної митної служби України Андріїв М.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та винести нову постанову, якою визнати громадянина ОСОБА_1 винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України, та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2 100 грн. з конфіскацією в дохід держави предметів вилучених протоколом про порушення митних правил. Стягнути з гр. ОСОБА_1 на користь митниці витрати, пов`язані із зберіганням на складі митниці товару у сумі 2891, 97 грн.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що висновки суду є помилковими та необґрунтованими, а постанова необ`єктивною, невмотивованою та безпідставною.
Звертає увагу на те, що судом не враховано, що для правильного та законного вирішення даної справи мають значення норми матеріального та процесуального права, які потрібно враховувати під час прийняття рішення у справі.
Вказує, що в даній категорії справ велике значення маю дозвільна система України щодо товарів класифікованих в 1-24 групах УКТЗЕД.
Заслухавши думку представника Львівської митниці Державної митної служби України Кирчея Ю.Я., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Теслюк Т.Ю., які заперечили проти апеляційних вимог, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. ст. 486, 489 МК України суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Відповідно до санкції ч. 3 ст. 471 МК України на особу за недекларування товарів (крім валютних цінностей), що підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та які переміщуються громадянами може бути накладено стягнення у виді штрафу у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією таких товарів або без такої.
Тобто санкція вказаної норми закону передбачає для суду дискреційні повноваження в частині можливості накладення стягнення у виді конфіскації товарів.
Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 471 МК України, тобто у переміщенні товарів через митний кордон України що підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України, шляхом недекларування, тобто не заявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей, перелік яких визначений МК України про товари, які переміщуються громадянином через митний кордон України, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи і сторонами не оскаржується.
Тобто, районний суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 ознак складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 471 МК України, оскільки він перемістив товар через митний кордон України шляхом недекларування товарів, що підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та які переміщуються громадянами.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги представника митниці щодо необґрунтованого накладення на правопорушника ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу без конфіскації товару за наявних в справі обставин, не заслуговують на увагу. 
Так, при накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, в повній мірі врахував те, що ОСОБА_1 вперше притягається до адміністративної відповідальності, є особою з інвалідністю, не працює, проживає з мамою, яка також є особою з інвалідністю, пом`якшуючі відповідальність обставини - щире розкаяння, відсутність обтяжуючих відповідальність обставин, характер та ступінь вчиненого правопорушення, обставини справи, а також положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, задля утвердження верховенства права та європейських підходів до розуміння прав людини, 23 лютого 2006 року Верховною Радою України було прийнято Закон України №3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», та прийшов до обґрунтованого висновку про накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу без конфіскації товарів. 
За таких обставин, апеляційний суд приходить до переконання, що при розгляді справи стосовно ОСОБА_1 суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог закону, а покликання в апеляційній скарзі представника митниці на порушення норми матеріального та процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції, які могли вплинути на остаточне рішення по справі, свого підтвердження під час апеляційного розгляду не знайшло.
Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга представника митниці є безпідставною, оскільки доказів на спростування висновків місцевого суду в ній не наведено, матеріалами справи не встановлено і в ході судового розгляду в суді апеляційної інстанції не здобуто.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування не вбачається.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 04 серпня 2026 року, якою якою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.471 МК України залишити без змін, а апеляційну скаргу представника Львівської митниці Державної митної служби України Андріїва Миколи Васильовича – без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя   М.Ф. Романюк