Харківський окружний адміністративний суд
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м.Харків 
15 вересня 2026 року №520/25001/26 

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Військової частини НОМЕР_4 (адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 ЄДРПОУ НОМЕР_3 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 05.06.2026 із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 05.06.2026 із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Ухвалою суду від 12 серпня 2026 року у справі № 520/24590/26 роз`єднано позовні вимоги, а зазначені вище вимоги виділено в окреме провадження, якому присвоєно номер № 520/25001/26.
Ухвалою суду від 14 серпня 2026 року адміністративну справу № 520/25001/26 прийнято до провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), у відповідача витребувано докази та встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.
27 серпня 2026 року до суду через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив Військової частини НОМЕР_2 на позовну заяву.
Ухвалою суду від 28 серпня 2026 року до участі у справі залучено другого відповідача - Військову частину НОМЕР_4 , розгляд справи розпочато спочатку, у другого відповідача витребувано докази та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
Військова частина НОМЕР_4 процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася, витребуваних судом доказів до суду не надіслала.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 з 24 лютого 2022 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_6 , з 2 лютого 2023 року - у Військовій частині НОМЕР_2 , а 5 червня 2026 року був звільнений з військової служби за станом здоров`я та виключений зі списків особового складу військової частини і з усіх видів забезпечення.
Позивач зазначає, що індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 05.06.2026 проводилася йому лише за правилами абзаців першого і другого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078), - у розмірі, що склався внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації. Натомість перерахунок, нарахування та виплата індексації за правилами абзаців четвертого і шостого пункту 5 Порядку № 1078 (визначеної суми індексації, індексації-різниці) за цей період не здійснювалися.
На переконання позивача, для вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу необхідно зіставити дві складові - розмір підвищення грошового доходу та суму індексації, що склалася у місяці підвищення цього доходу, і якщо розмір підвищення доходу не перевищує суму індексації, сума індексації визначається як різниця між ними та виплачується до чергового підвищення тарифних ставок (окладів). На обґрунтування цих доводів позивач посилається на постанову Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі № 200/9297/19-а.
Військова частина НОМЕР_2 у відзиві на позовну заяву проти позову заперечила та просила відмовити у задоволенні позову повністю.
Відповідач зазначає, що у 2023 році дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» було зупинено законом про Державний бюджет України на 2023 рік, у зв`язку з чим індексація грошового забезпечення у 2023 році не проводилася, а з 1 січня 2024 року законом про Державний бюджет України на 2024 рік запроваджено обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком, при цьому збереження раніше визначеної суми індексації не передбачено. Вказує, що законом про Державний бюджет України на 2025 рік установлено обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком починаючи з січня 2025 року та прямо визначено, що сума індексації, яка склалася у грудні 2024 року, у січні 2025 року не нараховується, а аналогічна процедура обчислення індексації застосовується і у 2026 році. Посилається на визначення березня 2018 року місяцем підвищення доходу військовослужбовців у зв`язку з набранням чинності з 01.03.2018 постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704 у відповідній редакції, а також на висновки Верховного Суду про те, що визначальним для обчислення індексації-різниці є момент останнього перегляду тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, а не індивідуальне збільшення доходу конкретної особи.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.
Сторони не мають розбіжностей щодо періоду проходження позивачем військової служби: з 24 лютого 2022 року ОСОБА_1 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_6 , з 2 лютого 2023 року - у Військовій частині НОМЕР_2 , а 5 червня 2026 року його виключено зі списків особового складу військової частини та з усіх видів забезпечення.
Спірним у цій справі є період з 1 січня 2024 року по 5 червня 2026 року. Предметом спору є не поточна індексація грошового забезпечення, а окрема виплата, яку позивач визначає як індексацію-різницю і вимагає нарахувати за правилами абзаців четвертого і шостого пункту 5 Порядку № 1078.
Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців підлягає індексації відповідно до закону.
Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-XII (далі - Закон № 1282-XII) визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін. Частинами першою та п`ятою статті 2 цього Закону встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, серед яких оплата праці (грошове забезпечення); індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотки.
Абзацами першим і другим пункту 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків; обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Абзацом третім пункту 5 Порядку № 1078 встановлено, що сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Абзацом четвертим цього пункту визначено, що якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
За абзацом шостим пункту 5 Порядку № 1078 до чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.
У постанові від 9 січня 2024 року у справі № 320/9144/21 Верховний Суд, розкриваючи зміст наведених приписів, зазначив, що сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, та нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу суму індексації не перевищує, а до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації.
У постанові від 7 січня 2026 року у справі № 200/65/25 Верховний Суд вказав, що в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 по суті йде мова про поняття індексації-різниці, а також що якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів).
У постанові від 4 квітня 2024 року у справі № 160/2481/23 Верховний Суд зазначив, що визначальним для обчислення індексації-різниці є встановлення моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник, а не індивідуального збільшення посадового окладу працівника в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок.
Отже, механізм, на якому побудовано позовні вимоги, полягає в тому, що визначена у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації-різниці зберігається у незмінній величині та виплачується щомісяця до чергового підвищення тарифних ставок (окладів), а до цієї суми додається сума поточної індексації, що склалася внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації.
Разом з тим, вирішуючи питання про наявність у позивача права на таку виплату саме у спірний період - з 1 січня 2024 року по 5 червня 2026 року, суд зобов`язаний застосувати те правове регулювання, яке діяло у цьому періоді.
Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 № 2710-IX зупинено на 2023 рік дію Закону № 1282-XII. Неконституційним цей Закон не визнавався. Таким чином, обчислення індексу споживчих цін для нарахування сум індексації у 2023 році не здійснювалося.
Статтею 39 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 № 3460-IX установлено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з 1 січня 2024 року. Збереження раніше визначеної суми індексації цим Законом не передбачено.
Статтею 34 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 № 4059-IX установлено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з січня 2025 року, який приймається за 1 або 100 відсотків; сума індексації, яка склалася у грудні 2024 року, у січні 2025 року не нараховується.
Статтею 41 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» від 03.12.2025 № 4695-IX установлено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з січня 2026 року; сума індексації, яка склалася у грудні 2025 року, у січні 2026 року не нараховується.
Наведені приписи законів про Державний бюджет України на 2024, 2025 і 2026 роки є нормами прямої дії. Вони стосуються не обсягу бюджетних асигнувань, а самого механізму обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення, мають вищу юридичну силу, ніж Порядок № 1078, затверджений постановою Кабінету Міністрів України, а тому підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Зі змісту цих приписів убачається, що у кожному році спірного періоду відлік індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення розпочинався заново - з січня відповідного року, значення індексу за цей місяць приймалося за 1 або 100 відсотків, а сума індексації, що склалася у грудні попереднього року, у січні наступного року не нараховувалася. Збереження раніше визначеної суми індексації законодавець не передбачив.
За таких умов у спірному періоді відсутня та визначена сума індексації, яка за абзацами четвертим і шостим пункту 5 Порядку № 1078 підлягала б збереженню у незмінній величині та виплаті до чергового підвищення тарифних ставок (окладів). Механізм індексації-різниці, на якому побудовані позовні вимоги, у період з 1 січня 2024 року по 5 червня 2026 року не діяв у той спосіб, у який його заявляє позивач.
Відтак нарахування та виплата позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 05.06.2026 із застосуванням положень абзаців четвертого і шостого пункту 5 Порядку № 1078 законом не передбачені, а бездіяльність відповідачів щодо нездійснення такого нарахування не може бути визнана протиправною.
Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі № 200/9297/19-а висновків суду не спростовує, оскільки правовідносини у тій справі виникли до зупинення дії Закону № 1282-XII на 2023 рік і до запровадженої з 1 січня 2024 року зміни механізму обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення.
Суд враховує, що обов`язок нараховувати та виплачувати індексацію грошового забезпечення виникає в силу закону і не залежить від звернення військовослужбовця з відповідною заявою чи рапортом, а обов`язок доказування правомірності своєї бездіяльності покладено на відповідачів. Водночас підставою для відмови у позові в цій справі є не недоведеність позивачем обставин, на які він посилається, а відсутність у спірному періоді правової підстави для заявленої виплати.
Позовні вимоги про визнання бездіяльності протиправною та про зобов`язання нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення ґрунтуються на одній правовій підставі та є взаємопов`язаними, а тому відмова у задоволенні першої вимоги виключає задоволення другої.
Ухвалюючи рішення, суд керується статтею 246 КАС України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (пункт 41) щодо якості судових рішень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (параграф 58 рішення у справі Серявін та інші проти України).
Пунктом 41 Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, решта доводів та аргументів сторін, що наведена у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки зроблених судом висновків не спростовують.
Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оскільки правових підстав для заявленої позивачем виплати у спірному періоді не встановлено, адміністративний позов не підлягає задоволенню до жодного з відповідачів.
Керуючись статтями 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Військової частини НОМЕР_4 (адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.
Рішення ухвалене та повне судове рішення складено 15 вересня 2026 року.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Другого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Смагар