Р I Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15.07.2026 
м. Лозова Харківської області
Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: 
головуючого - Харабадзе К.Ш., 
за участю секретаря - Петренко Ю.С.,
Справа № 629/1293/26
Номер провадження 2/629/915/26
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 
розглянувши в порядку загального позовного провадження з викликом сторін цивільну справу про стягнення боргу 
у с т а н о в и в :
Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу, вимоги якого в подальшому змінив, в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 20.12.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за яким позивач, передав у власність відповідачу грошові кошти в сумі 80 000 гривен, із строком виплати боргу до 20 грудня 2022 року. Станом на 16.02.2026 року відповідач суму позики не повернув, відсотки за період з 20.12.2018 по 20.12.2022 за весь час фактичного користування грошовими коштами у розмірі 20% відсотків річних, не сплатив, про можливі обставини непереборної сили, що об`єктивно унеможливлюють виконання договірних зобов`язань, не повідомив. На підставі вищевикладеного, просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 144 000,00 грн., у тому числі позику у розмірі 80000,00 грн, відсотки за фактичне користування позикою за період з 20.12.2018 по 20.12.2022 у розмірі 64 000,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1440,00 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 34588 грн. 
Представник відповідача – адвокат Зеленський М.С. в наданому суду відзиві на позовну заяву, заяву про зміну предмету позову проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначив, що ОСОБА_2 у рахунок погашення боргу передав ОСОБА_1 певний транспортний засіб (причіп до трактору) навесні 2014 року орієнтовною вартістю 18 000,00 грн. Подання цивільного позову у даній справі є, на думку відповідача, намаганням відповісти за початок проведення Лозівським РВП ГУНП в Харківській області досудового розслідування у кримінальному за № 42026222120000007 від 11.02.2026 за ч. 1 ст. 190 КК України за фактом шахрайських дій Сазонова О.О. по відношенню до ОСОБА_2 (за заявою останнього у порядку ст.214 КПК України. Стороною позивача явно завищено розмір отриманої останнім та наданої його представником правничої допомоги, адже дана справа фактично є справою незначної складності, а тому у разі задоволення судом позовних вимог ОСОБА_1 розмір витрат на правничу допомогу (34588,00 грн.), які підлягають розподілу між сторонами, підлягає суттєвому зменшенню. 
Представник позивача – адвокат Здєльник С.І. в наданій суду відповіді на відзив зазначив, що посилання у відзиві на погашення відповідачем боргу за рахунок передачі ОСОБА_1 транспортного засобу (причепу до трактору) навесні 2014 року, орієнтовною вартістю 18 000,00 грн., не заслуговує на увагу суду. Звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про повернення позики жодним чином не пов`язане з проведення Лозівським РВП ГУНП в Харківській області досудового розслідування №42026222120000007 від 11.02.2026 за ч.1 ст.190 КК України за фактом шахрайських дій ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_2 , та зверненням ОСОБА_1 до суду з позовом про припинення договору оренди земельної ділянки. 
У наданих запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача – адвокат Зеленський М.С. зазначив, що доводи сторони позивача, викладені у відповіді на відзив, є малозначними.
Позивач у судове засідання не з`явився, брав участь через свого представника – адвоката Здєльника С.І., який в судовому засіданні на задоволенні змінених вимог наполягав у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, брав участь через свого представника – адвоката Зеленського М.С., який у судовому засіданні проти задоволення змінених позовних вимог заперечував в повному обсязі. 
13.07.2026 на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи уточненого акту від 11.07.2026 прийому –передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору від 16.02.2026 про надання правової (правничої) та договору від 16.02.2026 про надання правової (правничої) допомоги.
13.07.2026 на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про залишення клопотання представника позивача про долучення доказів у частині доказу договору від 16.02.2026 про надання правової (правничої) та договору від 16.02.2026 про надання правової (правничої) допомоги у зв`язку з пропуском процесуального строку на його подання та відсутнотсі клопотання про його поновлення.
Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 120 ЦПК України).
Згідно статті 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до пункту 6 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Як зазначив Верховний Суду своїй постанові від29вересня 2022року по справі № 500/1912/22, застосовуючи процесуальні норми, потрібно уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, установлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства є неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
При цьому суд зважає на важливість подання кожною стороною процесу письмових заяв та доказів по суті справи, оскільки саме на підставі таких заяв та поданих доказів буде розглядатися справа по суті.
Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:  розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;  розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.  Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).  Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.  У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Виходячи з наведеного, суд вважає можливим продовжити представнику позивача процесуальний строк для подання доказів.
Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, доходить до такого.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування /ч. 1 ст. 77 ЦПК України/.  Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення /ч. 2 ст. 77 ЦПК України/.  Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування /ч. 4 ст. 77 ЦПК України/.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи /ч. 1 ст. 79 ЦПК України/.
Судом встановлено, що 20.12.2012 між ОСОБА_1 (позикодавцем) та ОСОБА_2 (позичальником) було укладено договір позики, відповідного до умов якого позикодавець передав у власність позичальника грошові кошти у сумі 80 000 гривень із строком виплати боргу до 20 грудня 2022 року.
Відповідно до п. 4 Договору, за весь час фактичного користування грошовими коштами «Позичальник» зобов`язується сплатити «Позикодавцеві» 20% річних. Відсотки виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно розрахунку заборгованості по відсотках, викладеного у заяві про зміну предмету позову, заборгованість по відсотках за користування позикою за період з 20.12.2018 по 20.12.2022 становить 64000 грн.
Судом встановлено, що відповідач у визначений договором строк свої зобов`язання не виконав, суму позики та відсотки не повернув, що не спростовано стороною відповідача.
У відповідності до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтями 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного Банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Стаття 1049 ЦК України вказує, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Суд установив, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, не повернуті, а тому, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від 20.12.2018 суму основного боргу у розмірі 80000 грн., заборгованості по відсотках за фактичне користування позикою за період з 20.12.2018 по 20.12.2022 у розмірі 64000 грн.
Щодо доводів відповідача про те, що відповідачем у рахунок погашення боргу навесні 2014 року було передано транспортний засіб (причіп до трактора) орієнтованою вартістю 18000 грн., суд зазначає до відповідачем належними та допустимими доказаними не підтверджено зазначені обставини.
Щодо вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає на таке.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу /частини перша - друга статті 133 ЦПК України/.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами/ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України/.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. 
Судом встановлено, що представництво ОСОБА_1 здійснюється адвокатом Здєльником С.І. на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги від 16.02.2026, ордеру надання правничої допомоги від 18.02.2026.
Згідно уточненого акту № 17/02/2026 від 11.07.20206 прийому – передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору про надання правничої допомоги б/н 16.02.2026 адвокатом надані послуги на виконання Договору про надання правничої допомоги б/н 16.02.2026: вивчення практики Верховного Суду у подібних правовідносинах, узгодження з замовником правової позиції в суді, складання та направлення18.03.2026 до суду позовної заяви майнового характеру – 4 години – 8647 грн., представництво інтересів у суді першої інстанції у справі № 629/1293/26 всього – 12 годин – 25941 грн. всього: у тому числі за складання наступних процесуальних документів: складання 02.04.2026 та надання до суду відповіді на відзив – 2 год. – 4323,50 грн., складання 08.04.2026 та надання до суду клопотання про долучення доказу – 1 год. – 2161,75 грн., складання 09.04.2026 та надання до суду заяви про зміну предмету позову – 2 год. – 4323,50 грн., складання 07.07.2026 та надання до суду заяви про розподіл судових витрат – 1 год. – 2161,75 грн., прибуття в суд для участі у судових засіданнях 24.03.2026, 09.04.2026, 08.07.2026, 15.07.2026, дорога в суд та у зворотному напрямку – 6 год. – 12970,50 грн., загальна вартість наданих послуг - 34588 грн.
Відповідно до прибуткового касового ордеру № 17/02/26 від 17.02.2026 ОСОБА_1 згідно договору від 16.02.2026 про правову допомогу було сплачено 34588 грн.
Представник відповідача просив зменшити витрати на правничу допомогу, посилаючись на те, що стороною позивача завищено розмір отриманої останнім та наданою його представником правничої допомоги, оскільки справа фактично є справою незначної складності.
Дійсно, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року в справі N 755/9215/15-ц вказала, що положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Крім того, відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду , викладених у додатковій постанові від 7 липня 2021 року  у справі № 910/12876/19,  провадження № 12-94гс20 , за частиною першою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою N 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", пункти 79 і 112 відповідно).
У постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)  Велика Палата ВС відступила від висновку, викладеного в постанові Касаційного цивільного суду у складі ВС від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18, про те, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатися тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному з видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, такого розрахунку позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.
Велика Палата Верховного Суду акцентувала на етапах, у які відбувається відшкодування витрат на професійну правничу допомогу: попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України); розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).
У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат на підставі ст. 129 ГПК України. У частинах 5–7 та 9 цієї статті визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Висловлюючись щодо порядку обчислення гонорару, ВП ВС вказала, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому в ст. 627 ЦК України.
Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення – при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; і навпаки – підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
ВП ВС зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи, чи були вони фактично понесені, та оцінювати їх необхідність.
Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, Велика Палата ВС виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у разі домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).
Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
ВП ВС також зауважила, що ч. 3 ст. 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.
Велика Палата ВС дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення – визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного в ч. 4 вказаної статті.
Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Отже, при зверненні за відшкодуванням варто пам`ятати, що при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.)
Так, позовна заява про стягнення боргу складена на 8 аркушах та додатки на 11 аркушах; відповідь на відзив на 3 аркушах; клопотання про долучення доказів на 2 аркушах, заява про зміну предмету позову на 4 аркушах, заява про стягнення понесених судових витрат на 3 аркушах, клопотання про долучення доказів на 5 аркушах та додатки на 3 аркушах.
Адвокат приймав участь в судовому засіданні 09.04.2026 ( з 12:32 год. по 12:47 год.), 15.04.2026 (з 12:01 год. по 12:05 год.), 08.07.2026 (з 12:46 год. по 13:03 год.), 15.07.2026 ( з 11:33 по 11:43). 
Суд частково погоджується з доводами сторони відповідача про необґрунтованість та неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу позивача із складністю справи. 
Суд, оцінюючи обґрунтованість вимоги позивача, заперечення відповідача в контексті положення частини четвертої статті 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, (обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду у суді першої інстанції та тривалість судових засідань), а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії розумності, співмірності, пропорційності, необхідності, вважає, що заявлена позивачем сума є завищеною та розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката підлягає зменшенню та відшкодуванню за рахунок відповідача у сумі 7000 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 128, 131, 141, 223, 263-265, 268, ЦПК України, суд, 
у х в а л и в :
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за Договором позики від 20.12.2012 у розмірі 80000 /вісімдесят тисяч/ гривень 00 копійок, відсотки за фактичне користування позикою за період з 20.12.2018 по 20.12.2022 у розмірі 64000 /шістдесят чотири тисячі/ гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1440 гривень 00 копійок, витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 гривень. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

позивач – ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 
відповідач – ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 

Повний текст рішення виготовлено 22.07.2026.

Суддя:       Карина ХАРАБАДЗЕ