Справа № 462/2769/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)

10 серпня 2026 року м.Львів
Залізничний районний суд м. Львова в складі:
головуючого – судді Боровкова Д.О.
при секретарі Свищо В.С.,
за участю позивачки ОСОБА_1 ,
третьої особи ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові у загальному позовному проваджені цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (третя особа ОСОБА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:
Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати відповідачку, такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Свої вимоги мотивує тим, що відповідач, яка є її онукою, більше 20 років не проживає у зазначеній квартирі. Вона не може приватизувати зазначену квартиру, оскільки відповідачка відсутня, веде аморальний спосіб життя. В зв`язку з вказаним, просить позов задовольнити. В зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити.
У судовому засіданні позивачка та третя особа позов підтримали, дали пояснення аналогічні вищенаведеному, додатково пояснивши, що останній раз бачили відповідачку ще у 2021 році, просять позов задовольнити.
Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи без участі відповідачки, яка відзиву суду не подала, до суду не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про час і місце судового засідання, проте наявних у справі доказів достатньо для ухвалення рішення, а позивачка не заперечує проти такого вирішення справи.
31 березня 2026 року ухвалою суду у справі було відкрито загальне позовне провадження.
15 червня 2026 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.
Заслухавши пояснення позивачки, третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , житловою площею 28,2 кв.м., відноситься до державного житлового фонду. В зазначеній квартирі зареєстровано п`ять осіб, а саме: позивач ОСОБА_3 , її донька – третя особа ОСОБА_2 , її онука (донька третьої особи) – відповідачка ОСОБА_4 та діти відповідачки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відомостями з реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб № 208663 від 23 грудня 2025 року /а.с.7/.
Фактично у спірному житлі із п`яти вищевказаних мешканців проживають лише позивачка ОСОБА_3 , що підтверджується наступними доказами.
Так, рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 27 жовтня 2025 року у справі № 462/2509/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 (третя особа Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування) про позбавлення батьківських прав ухвалено: позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно її малолітніх синів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с.10-12/.
За наслідками розгляду вказаної справи, рішенням суду від 27 жовтня 2025 року встановлено юридичний факт того, що 12 березня 2025 року працівником відділу «Служби у справах дітей» Залізничного району та фахівцями Залізничного відділення соціальної роботи КУЗТ «ЛМЦСПР «Джерело» був складений акт обстеження умов проживання, з якого вбачається, що малолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_5 разом з бабусею ОСОБА_2 проживають за адресою: АДРЕСА_2 . Умови проживання задовільні, житло облаштоване меблями та побутовою технікою, чисто та прибрано, у дітей є окремі спальні місця, навчальне приладдя, телефони. Мати дітей ОСОБА_4 перекладає обов`язки на ОСОБА_2 , проживає окремо та її місце проживання невідоме, вона періодично контактує з дітьми, але при цьому провокує сімейні конфлікти, ніде не працює, матеріально не забезпечує їх. Діти кажуть, що не хочуть жити з матір`ю, бо вона не виправляється і вони її соромляться.
Отже, третя особа ОСОБА_2 разом зі своїми двома онуками проживає в квартирі АДРЕСА_3 .
З акту ОСББ «Любінська 104» № 8 від 29 грудня 2025 року убачається, що відповідачка ОСОБА_4 зареєстрована, але не проживає у квартирі АДРЕСА_1 більше 20 років /а.с.6/.
Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснили, що вони є сусідками позивачки, оскільки також проживають у будинку АДРЕСА_4 , відповідачку ОСОБА_4 вони знають, але останній раз її бачили ще перед війною у 2021 році. В спірній квартирі позивачка проживає сама, речі відповідачки у вказаній квартирі відсутні.
Таким чином, судом встановлено, що відповідачка не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців, а саме з 2021 року.
Порядок користування жилими приміщеннями у будинках державного та громадського житлового фонду регулюють положення статей 71, 72 ЖК Української РСР.
Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку про те, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.
У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок щодо застосування статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач не довів. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення.
У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.
Згідно з статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволенню, оскільки відповідачка добровільно, з власної ініціативи остаточно залишила спірне житлове приміщення у 2021 році та майже п`ять років жодного разу не намагалася повернутись до нього.
На підставі вимог статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору в розмірі 1331,20 грн слід покласти на відповідача.
Керуючись ст.ст. 81,89,141,263-265, 280-284 ЦПК України, суд 

ухвалив:
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (третя особа ОСОБА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1331 гривню 20 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивачка: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 ; РНОКП: НОМЕР_1 ).
Відповідачка: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_5 ; РНОКП: НОМЕР_2 ).

Суддя: 
Оригінал рішення.