Справа № 496/2691/26
Провадження № 2/496/2982/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2026 року м. Біляївка 
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Пасечник М.Л.
за участю секретаря - Кабанової К.С.
позивача - ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

08.04.2026 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) до досягнення ним 23 років за умови, що він буде продовжувати навчання.
В обґрунтування позову зазначено, що з 24.09.2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 25.08.2021 року рішенням Біляївського районного суду Одеської області шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 30.11.2022 року стягнуто аліменти з відповідача на утримання неповнолітніх дітей. ІНФОРМАЦІЯ_2 спільному сину сторін - ОСОБА_3 виповниться 18 років. Дитина навчається на ІІІ курсі за денною формою навчання у відокремленому структурному підрозділі «Фаховий коледж зв`язку та інформатизації Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку» на бюджетній основі. ОСОБА_3 проживає з позивачем та знаходиться на повному її матеріальному утриманні, він потребує матеріальної допомоги. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. У зв`язку з викладеним, позивач звернулася до суду з вказаним позовом. 
Позивач у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити та пояснила, що син навчається на бюджеті, проживає з нею. Позивач витрачає багато коштів на лікування сина, чеки та квитанції не збирала. Заперечень щодо заочного розгляду справи не надходило.
Відповідач у судове засідання не з`явився, на електронну пошту суду надіслав заяву про визнання позову. Вказана заява не підписана електронно-цифровим підписом. 
Судом, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 25.08.2021 року по справі №496/1436/21 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 30.11.2022 року по справі №496/5480/22 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття старшої дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 , а в подальшому у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття молодшої дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 11.06.2025 року по справі №496/1114/25 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 1/6 від усіх видів заробітку (доходу), починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до закінчення нею навчання, але не більше ніж досягнення нею 23 років. 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наказом №75-Сд від 31.07.2023 року по 01.09.2023 року був зарахований на І курс денної форми навчання за кошти державного бюджету до Відокремленого структурного підрозділу «Фаховий коледж зв`язку та інформатизації Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку» і навчається на ІІІ курсі за денною формою навчання, термін закінчення навчального закладу - 30.06.2027 року, що підтверджується довідкою №14-Сд від 11.02.2026 року.
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У відповідності до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Правовими нормами ст. 199 СК України визначений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. 
У постанові від 16.02.2022 року у справі №381/2423/20) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. 
Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
У пункті 20 постанови Пленумом Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу. 
Верховний Суд у постанові від 17.04.2019 року у справі №644/3610/16-ц зробив висновок про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Відтак, із системного аналізу вказаних норм виходить, що під час судового розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Для можливості визначення необхідного розміру матеріальної допомоги дитині, суду необхідно встановити розмір понесених нею або позивачем витрат на навчання.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 є студентом Відокремленого структурного підрозділу «Фаховий коледж зв`язку та інформатизації Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку», навчається за кошти державного бюджету.
Таким чином, в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_3 навчається на бюджеті, отже його матір - ОСОБА_1 не сплачує грошові кошти за навчання сина у навчальному закладі.
Поряд з цим, позивачем не надано жодного доказу, який підтверджував би ту обставину, що нею витрачаються кошти на проїзд сина до навчального закладу, його проживання у гуртожитку та/або орендованій квартирі, харчування, придбання навчального матеріалу, підручників, зошитів, одягу, тощо.
В судовому засіданні ОСОБА_1 , зазначила, що її син ОСОБА_3 , проживає разом з нею.
Отже, позивач не довела існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі ст. 199 СК України, що є її процесуальним обов`язком, не надала будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у них потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників, тощо), у зв`язку із чим у позові має бути відмовлено. (Аналогічний висновок викладений у постанові від 20.05.2017 року Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, справа № 635/1139/17, провадження № 61-350св17).
Крім того, отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом дитини, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою - можливістю відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.
Слід зазначити, що лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, сама по собі не може бути достатньою підставою для задоволення позову. На відміну від аліментів на утримання неповнолітньої дитини, при стягненні аліментів на дитину, яка досягла повноліття, необхідно враховувати, чи мають батьки можливість надання такого утримання.
Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження офіційного працевлаштування відповідача та отримання ним стабільного доходу. Будь-яких доказів того, що відповідач спроможний надавати допомогу повнолітньому сину, позивач також не надала.
Тому, позивачем не доведено існування підстав для задоволення позовних вимог, передбачених ст. 199 СК України.
У постанові Верховного Суду від 13.05.2020 року у справі № 219/1704/17 вказано, що за загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, покладається на позивача. 
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Заяву відповідача ОСОБА_2 про визнання позову, яка надіслана на електронну адресу суду, та не підписана електронно-цифровим підписом, суд не може покласти в основу рішення про задоволення позову без наявності вищевказаних доказів.
Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог та про відсутність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. 
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст. 141 ЦПК України).
Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову до суду, та у задоволенні позову відмовлено, на підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір компенсується за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 150, 181-183, 199, 200 СК України, ст.ст. 12-13, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд - 

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - залишити без задоволення. 
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

Суддя М.Л. Пасечник