ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний №336/12054/24 Головуючий в 1 інст.Зарютін П.В. 
Провадження №33/807/118/26     Доповідач в 2 інст.Дадашева С.В.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2026 року місто Запоріжжя
Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за апеляційною скаргою останнього на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28 травня 2025 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік,
стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605,60 грн. 

Згідно з постановою суду, 17 листопада 2024 року о 15-40 год. ОСОБА_1 по вул.Миколи Краснова, біля буд.5, в м.Запоріжжі керував автомобілем «ВАЗ 2103», д.н. НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, та на вимогу працівника поліції відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції, провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. 

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ознак наркотичного сп`яніння в нього не було, він має численні контузії, каліцтва та поранення внаслідок несення військової служби, спілкування з працівником поліції викликає в нього занепокоєння, у зв`язку з чим він нервує. 
При цьому апелянт не заперечує факт керування ним транспортним засобом та відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, зазначаючи, що йому потрібно було відвезти транспортний засіб, на що йому було надано командиром обмежений час. 
Поліцейський під час складання адміністративного матеріалу чинив на нього тиск, який проявлявся в тому, що примушував його повідомити якісь обставини, які б свідчили про вживання заборонених речовин, також працівником поліції було здійснено обшук його речей та автомобіля з метою відшукування заборонених речовин, провокація з його боку щодо повідомлення йому інформації про вживання заборонених речовин, відвідування місць, де їх розповсюджують, ОСОБА_1 .
Крім того, апелянт зазначає про безпідставність зупинки його транспортного засобу та вимоги працівника поліції щодо пред`явлення водієм документів, в тому числі страхового полісу, тобто без задокументованих доказів вчинення водієм порушень ПДР України зупиняти автомобіль, перевіряти документи та, як наслідок, вимагати проходження перевірки на стан сп`яніння.
Огляд на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки працівником поліції за допомогою технічних засобі не пропонувався.
В матеріалах справи відсутній акт огляду на стан сп`яніння, оскільки такий акт не складався. Направлення для проходження огляду йому також вручено не було.
Посилання суду першої інстанції на те, що він при наданні відповідей на запитання поліцейського, повторював слова, а тому перебував у стані наркотичного сп`яніння, не мають жодного обґрунтування. Так, ОСОБА_1 були наведені певні медичні документи : форма 100 та довідка ВЛК, згідно з якої встановлено діагноз термічний опік полум`ям обох верхніх кінцівок та обличчя, проте жодної уваги з боку суду таким доказам не надано.
Протокол складений без роз`яснення йому його прав та обов`язків, не роз`яснено прав проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.
Його огляд мав бути проведений у відповідності до вимог ст..266-1 КУпАП, оскільки він є військовослужбовцем. 
Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи.

30 червня 2025 року на адресу апеляційного суду ОСОБА_1 подано клопотання про зупинення провадження у справі до звільнення його з військової служби або припинення чи скасування воєнного стану в Україні. У разі відмови у задоволенні даного клопотання, просить відкласти розгляд справи на іншу дату та час. 
Аналогічні клопотання подані на адресу апеляційного суду ОСОБА_1 22 серпня 2025 року, 13 листопада 2025 року. 

Щодо клопотання особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі, апеляційний суд зазначає наступне.
За змістом положень ст.294 КУпАП, участь в апеляційному розгляді осіб - учасників провадження у справі про адміністративне правопорушення не є обов`язковою.
Апеляційний суд враховує те, що справа про адміністративне правопорушення може бути розглянута без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності у разі, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Крім того, відповідно до вимог частини 1 статті 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.
У листі Верховного Суду від 04 грудня 2025 року №718/0/158-25, який адресований апеляційним та місцевим судам загальної юрисдикції, зазначено, що зупинення розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст..130 КУпАП, у зв`язку з перебуванням осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, на військовій службі, можливе лише після внесення відповідних змін до КУпАП.
У зв`язку з наведеним, клопотання особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо нього до звільнення його з військової служби задоволенню не підлягає.

В судове засідання, призначене на 05 червня 2026 року,  ОСОБА_1  не з`явився, про день та час судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки до суду апеляційної інстанції не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання від сторони захисту не надходило.
Суд апеляційної інстанції неодноразово відкладав апеляційний розгляд справи за клопотанням  ОСОБА_1 та задля виклику останнього, який викликався до суду шляхом направлення судових повісток за адресою, вказаною працівником поліції у протоколі, зі слів  ОСОБА_1 , та зазначеною в поданій апеляційній скарзі, проте повістки повернуті на адресу апеляційного суду із відміткою «адресат відсутній», а також за допомогою SMS - повідомлень за номером телефону, вказаному в рапорті працівника поліції, також здійснено відповідне оголошення на сайті Судової влади України.
Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутність  ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції враховує практику Великої Палати Верховного суду, викладеній у постанові від 23 серпня 2018 року у справі №11-237сап18 згідно з якою, право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлене ч.1 ст.268 та ч.6 ст.294 КУпАП, не є абсолютним.
Верховним Судом в п.34 постанови від 12 березня 2019 року по справі №910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі.
Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» (Заява №3236/03, п.41) від 03 квітня 2008 року наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження».
Суд не зобов`язаний сам з`ясовувати причини неявки належно сповіщених учасників справи, оскільки обов`язок повідомити про ці причини і надати докази поважності неявки покладається на учасників справи.
Судом апеляційної інстанції було вжито всіх можливих заходів для повідомлення  ОСОБА_1 та забезпечення його права на особисту участь під час апеляційного розгляду справи, проте останній долею цього провадження не цікавиться. 
В свою чергу, подальше відкладення апеляційного розгляду через неявку  ОСОБА_1 може затягнути цей розгляд на невизначений час.
З урахуванням викладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу без участі  ОСОБА_1 , що узгоджується з положеннями ст.294 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.
Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався при розгляді справи.
Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконані вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП та повно, всебічно з`ясовані обставини справи, дотримані вимоги закону щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.
Вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в повному обсязі підтверджена наявними в справі доказами, зокрема відомостями, які містяться:
- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №175866 від 17 листопада 2024 року, з якого убачається, що 17 листопада 2024 року о 15-40 год. в м.Запоріжжі по вул.Миколи Краснова, біля буд.5, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ 2103», д.н. НОМЕР_3 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку в медичному закладі у лікаря-нарколога відмовився на місці зупинки ТЗ. Від керування ТЗ відсторонений шляхом паркування без порушення ПДР України. Про повторність попереджений, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП;
- у картці обліку адміністративного правопорушення, згідно з якою, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ 2103», д.н. НОМЕР_3 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку в медичному закладі у лікаря-нарколога відмовився на місці зупинки ТЗ. Від керування ТЗ відсторонений шляхом паркування без порушення ПДР України. Про повторність попереджений;
- у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 17 листопада 2024 року;
- у довідці про відсутність повторності за ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 та отримання останнім посвідчення водія НОМЕР_4 від 19 жовтня 2019 року;
- відеозаписом події, який узгоджується із обставинами, вказаними в протоколі та долучених до нього матеріалах.
Вказані докази узгоджуються з відомостями, викладеними в рапорті заступника командира взводу 1 роти 2 батальйону 4 УПП в Запорізькій області ДПП капрала поліції Михайличенко М., згідно з яким, остання доповідає, що 17 листопада 2024 року під час несення служби в Шевченківському районі о 15-40 годині за адресою: м.Запоріжжя, вул.Миколи Краснова, поблизу будинку №8, зупинено транспортний засіб «ВАЗ 2103», д.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , у якого під час спілкування були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку в медичному закладі у лікаря-нарколога відмовився на місці зупинки транспортного засобу.
На ОСОБА_1 було складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП, серії ЕПР1 №175866. Посвідчення водія не вилучалось. Тимчасовий дозвіл не видавався. Про повторність попереджений, від керування транспортним засобом відсторонений шляхом паркування ТЗ без порушення ПДР України. Подію зафіксовано на БК 474532, 475294.

Дослідивши всі наявні докази у їх сукупності, суд дійшов до правильного висновку про те, що ці докази підтверджують вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, при викладених в постанові суду обставинах.
Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на досліджених доказах, які є належними та допустимими.
Згідно з оскаржуваною постановою суду, у судовому засіданні захисник. заперечив на провину ОСОБА_1 , вказуючи на те, що останній у стані сп`яніння не перебував, ознак сп`яніння не мав, поспішав, а тому і відмовився проходити огляд.
На думку апеляційного суду, доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Що стосується доводів ОСОБА_1 , викладених в апеляційній скарзі, про те, що ознак наркотичного сп`яніння в нього не було, він має численні контузії, каліцтва та поранення внаслідок несення військової служби, спілкування з працівником поліції викликає в нього занепокоєння, у зв`язку з чим він нервує, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.
З наявного в справі відеозапису убачається, що у працівників поліції виникла підозра про перебування водія  ОСОБА_1 в стані наркотичного сп`яніння, у зв`язку з виявленням в нього таких ознак сп`яніння: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. У зв`язку з цим, працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі у лікаря-нарколога, на що ОСОБА_1 відповів відмовою. При цьому працівники поліції роз`яснювали йому наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. 
Так, працівником поліції зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, вкотре роз`яснено, що йому заборонений подальший рух на транспортному засобі, також, йому роз`яснені права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, та останньому працівником поліції було повідомлено, що він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у лікаря-нарколога, тому має очікувати на складання адміністративних матеріалів. 
Надалі, зафіксовано процедуру ознайомлення ОСОБА_1 зі змістом протоколу, в якому ОСОБА_1 поставив свій підпис в певних графах. 
Зміст наявного в матеріалах справи відеозапису свідчить про те, що поведінка водія ОСОБА_1 свідчила про його відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, у зв`язку із чим, працівниками поліції на останнього обґрунтовано було складено відповідний протокол про адміністративне правопорушення.
При цьому,  ОСОБА_1 був повідомлений працівниками поліції про наслідки відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Зокрема, працівники поліції після того, як ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан сп`яніння, роз`яснили, що в разі відмови від проходження огляду останній буде відсторонений від керування транспортним засобом та на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення. Будучі повідомленим про наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, ОСОБА_1 не змінив своєї думки та відмовився від проходження огляду. 
Те, що у ОСОБА_1 були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, підтверджується не тільки відомостями з протоколу, а й направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відеозаписом події.
Порушень з боку поліцейських не убачається. Останні повідомили ОСОБА_1 причину зупинки транспортного засобу - відсутність страхового полісу, повідомили, що ведеться відеозапис, а після виявлення у ОСОБА_1 певних ознак наркотичного сп`яніння, також повідомили про це. Викладене і стало підставою для висловлення поліцейськими пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, що повністю узгоджується з вимогами закону. 
В свою чергу, статтею 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Водій зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені Законом України «Про дорожній рух» і Правилами дорожнього руху, зокрема передбачений вказаним законом обов`язок виконувати розпорядження поліцейського, яке він дає на підставі цих Правил чи інших нормативних актів. 
Одним із таких розпоряджень поліцейського, є вимога пройти огляд з метою встановлення стану сп`яніння (п. 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 11-21сап21, п.76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 липня 2025 року у справі № 990SCGC/9/25).
Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан сп`яніння визначені ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР України та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735 (в подальшому Інструкція), згідно з якими, водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння. Відповідно до п.2 Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. 
Наведене дає підстави стверджувати, що у ході провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, яке полягає у відмові водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, підлягає доведенню факт керування особою транспортним засобом, наявність у такої особи ознак наркотичного сп`яніння, пропозиція/вимога пройти огляд на стан сп`яніння та факт відмови водія від проходження зазначеного огляду.
Відповідно до пункту 3, 4 розділу І, пункту 12 розділу II вказаної Інструкції, ознаками наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота) (порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
У разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
В цьому випадку  ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння та категорично відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, що є окремим складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.
Доводи ОСОБА_1 про те, що він діяв в стані крайньої необхідності (йому потрібно було відвезти транспортний засіб, на що йому було надано командиром обмежений час), апеляційний суд вважає також непереконливими, з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст.18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
В своїй постанові від 21 грудня 2018 року Верховний Суд зауважив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності, така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.
Суд роз`яснив, що стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті "для усунення небезпеки, яка загрожує". Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. 
Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях.
Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.
Апеляційним судом з дослідженого відеозапису встановлено, що під час оформлення адміністративного матеріалу ОСОБА_1 не зазначав про те, що він виконує обов`язки військової служби, а лише зазначав, що він є військовим, зараз перебуває на вихідному, відганяє транспортний засіб, що належав його брату, у гараж. 
Отже, доводи ОСОБА_1 , що він на момент зупинки транспортного засобу, виконував наказ командира, спростовуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення.
Стосовно доводів, викладених в апеляційній скарзі, про те, що працівниками поліції замість поверхневої перевірки було проведено обшук водія і самого транспортного засобу за відсутності відповідних підстав, то суд апеляційної інстанції вважає ці доводи безпідставними та такими, що суперечать фактичним обставинам справи.
З матеріалів справи, в т.ч. з відеозапису, жодних порушень з боку поліцейських при оформленні адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 не убачається.
Згідно з відеозаписом, ОСОБА_1 без жодного примусу давав пояснення з приводу обставин справи та відповідав на запитання працівника поліції.
Доводи апелянта про те, що в діях працівників поліції наявна провокація, що полягала про повідомлення працівникам поліції ОСОБА_1 інформації про вживання заборонених речовин, відвідування місць, де їх розповсюджують, самі по собі правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно з відеозаписом, поліцейські поводились із ОСОБА_1 ввічливо, та як зазначено вище належним чином роз`яснювали останньому наслідки відмови від проходження огляду.
Доводи апелянта про те, що йому не було вручено направлення на проходження огляду на стан сп`яніння, не є слушними, оскільки останній від вказаного огляду взагалі відмовився.
В свою чергу, саме направлення долучено до матеріалів справи з відміткою про відмову водія від проходження огляду.
З матеріалів справи, в т.ч. з відеозапису, жодних порушень з боку поліцейських при оформленні адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 не убачається.
Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 саме з зазначеного приводу (проведення обшуку водія і транспортного засобу) звертався з будь-якими скаргами на дії працівників поліції, суду не надано.
Скарга захисника ОСОБА_1 - адвоката Рикуна А.В. на неправомірні дії працівників поліції від 10 квітня 2025 року, подана з інших підстав.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , на думку суду апеляційної інстанції, жодним чином не впливає на законність постанови суду першої інстанції та не спростовує порушення ОСОБА_1 вимог п.2.5 ПДР України за наявності у справі вищевказаних доказів, які повністю підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що у працівників поліції булі відсутні законні підстави для зупинки автомобіля, яким керував ОСОБА_1 є необґрунтованими, оскільки це об`єктивно не спростовує факту відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Більш того, відповідно до п.11 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Поліцейський, згідно з п.п.2, 3 ч.1 ст.32 Закону України "Про Національну поліцію", має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю. 
У пункті 5 "Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року №1456, право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта.
Із долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що працівники поліції діяли в межах повноважень та у спосіб, встановлений Законом України "Про Національну поліцію" та Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з дотриманням вимог "Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану", порушень працівниками поліції вимог чинного законодавства не встановлено, а тому доводи апеляційної скарги щодо незаконності зупинки транспортного засобу є безпідставними.
Наявність у ОСОБА_1 певних захворювань (на що міститься посилання в апеляційній скарзі) не свідчить про відсутність в діях останнього складу інкримінованого йому правопорушення. 
Доводи ОСОБА_1 про те, що поліцейськими не було здійснено його огляд за допомогою спеціальних технічних засобів на місці зупинки, є безпідставними з огляду на таке.
Згідно з п.12 Розділу ІІ вищевказаної Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. 
Отже, у зв`язку із тим, що працівниками поліції у ОСОБА_1 були виявлені ознаки саме наркотичного сп`яніння, підстав для проведення його огляду за допомогою спеціального технічного засобу не було.
Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що його огляд як військовослужбовця, мав здійснюватись в порядку, передбаченому ст.266-1 КУпАП, є безпідставними. Ці доводи ґрунтуються на помилковому розумінні норм права.
Так, відповідно до частин 1-3 статті 266-1 КУпАП, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
У разі незгоди військовозобов`язаного та резервіста під час проходження зборів, а також військовослужбовця Збройних Сил України на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, уповноваженими особами з використанням спеціальних технічних засобів та тестів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
З матеріалів справи, зокрема і з відеозапису, убачається, що ОСОБА_1 керував не військовим автомобілем на час його зупинки працівниками поліції, а транспортним засобом, який згідно з протоколом, належить певній фізичній особі, та не виконував у той час завдання, пов`язаного з військовою службою, та жодного разу не казав про таке працівникам поліції, а навпаки зазначав про те, що він зараз на вихідному, транспортний засіб, яким він керував, він просто переганяв до гаражу. 
Отже, підстав для застосування процедури, передбаченої ст.266-1 КУпАП не було.
Окрім того, відповідно до вимог ст.15 КУпАП, військовослужбовці несуть відповідальність за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, на загальних підставах. 
Тому, в цьому випадку адміністративні матеріали оформлені та протокол про адміністративне правопорушення обґрунтовано складені працівником поліції, що повністю відповідає вимогам ст.255 КУпАП. 
Об`єктивних даних, які б давали підстави вважати, що протокол про адміністративне правопорушення та інші адміністративні матеріали складені не уповноваженими особами, в матеріалах справи немає.
Всі докази, наявні в справі, узгоджуються між собою та істотних суперечностей не мають.
Достовірність цих доказів стороною захисту в т.ч. самим ОСОБА_1 , у встановленому законом порядку не спростовано.
Отже, наявними в справі доказами поза розумним сумнівом підтверджується вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а доводи останнього про протилежне є безпідставними та суперечать матеріалам справи.
На думку апеляційного суду, працівниками поліції дотримано порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, передбачений ст.266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року за №1452/735, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07 листопада 2015 року №1395.
Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений з дотриманням вимог ст..254-256 КУпАП та містить всі необхідні для розгляду справи відомості, якихось істотних недоліків при його складанні, які б тягли за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, не убачається. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколу.
Об`єктивних даних, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що протокол про адміністративне правопорушення та інші адміністративні матеріали складені не уповноваженими особами, в матеріалах справи немає.
Всі докази, наявні в справі, узгоджуються між собою та істотних суперечностей не мають.
Достовірність цих доказів у встановленому законом порядку не спростовано.
Вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення підтверджується як відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення, так і доданими до протоколу доказами, які дослідив суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог закону при розгляді цієї справи, в повному обсязі з`ясував обставини справи, дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам правильну оцінку.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28 травня 2025 року щодо  ОСОБА_1  за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду      С.В. Дадашева
Дата документу  Справа № 336/12054/24