ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2026 року | м. Львів | Справа № 500/6293/24 пров. № А/857/3218/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Кузьмича С.М., Курильця А.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Дерех Н.В.,
час ухвалення рішення – 11:13:44, 
місце ухвалення рішення – м.Тернопіль,
дата складання повного тексту рішення – 19 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 16.12.2023 № 0870869-2407-1918- UA61040490000035010 на суму 181 564,50 грн., від 26.03.2024 № 0238706-2407-1918- UA61040490000035010 на суму 187 151,10 грн., від 20.06.2024 № 0821848-2407-1918- UA61040490000035010 на суму 1 356,75 грн., від 20.06.2024 № 0821849-2407-1918-UA61040490000035010 на суму 18760,00 грн., від 20.06.2024 № 0821850-2407-1918-UA61040490000035010 на суму 3 108,80 грн.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що вважає вищевказані податкові повідомлення - рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Просить врахувати, що понад 10 років, у тому числі протягом 2022-2023 років фактично здійснював (і здійснює до даного часу) підприємницьку діяльність згідно з КВЕД: 01.46 Розведення свиней. Зауважує, що дана господарська діяльність здійснювалась виключно на території с. Курівці Тернопільського району, використовуючи нежитлові приміщення за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , які є комплексом будівель для вирощування свиней. Вказує, що ці приміщення у вказаний період (і на даний час) не здавалися в оренду, лізинг, позичку та використовувалися безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Усі ці приміщення перебувають на одній території і становлять комплекс будівель, призначених для відгодівлі (розведення) сільськогосподарських тварин. Просить врахувати, що дані приміщення належать йому на праві власності, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Таким чином, вважає, що нежитлові будівлі, які належать йому на праві власності, відповідно до правовстановлюючих документів і технічних паспортів за вимогами ДК 018-2000 відносяться до класу (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства». Усі вказані будівлі використовується безпосередньо у власній сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником. Також, зауважує, що 14.02.2022 працівниками Зборівського управління Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання ФОП ОСОБА_1 законодавства у сфері ветеринарної медицини, зокрема у свиногосподарстві у с. Курівці Зборівського р-ну Тернопільської, та за його результатами складено акт № 02/27 від 14.02.2022. Вказане, на його думку, додатково підтверджує фактичне здійснення ним як сільськогосподарським товаровиробником діяльності з розведення свиней у зазначених об`єктах нерухомості в с. Курівці. Звертає увагу на те, що відповідачем за попередні звітні періоди податкові зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки йому не нараховувались. При цьому, підстави для звільнення вищезазначених будівель від оподаткування, які існували до 2022 року, продовжували існувати і у 2022 та 2023 роках. Враховуючи зазначене, вважає, що у спірному випадку нежитлові будівлі, яка належать йому на праві власності, не є об`єктом оподаткування, відповідно до пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України звільнення від оподаткування застосовується лише за наявності сукупності умов: належності будівель до класу 1271 НК 018:2023, їх використання за призначенням у господарській діяльності сільськогосподарського товаровиробника та нездавання в оренду, лізинг чи позичку. Суд першої інстанції встановив, що хоча позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець із видом діяльності «Розведення свиней» та є власником спірних об`єктів нерухомості, однак належних і достатніх доказів їх фактичного використання у товарному сільськогосподарському виробництві на момент прийняття спірних податкових повідомлень-рішень не надав. Суд першої інстанції також зазначив, що реєстрація ФОП, наявність КВЕД, дозвільних документів чи реєстрація потужностей самі по собі не підтверджують використання будівель у господарській діяльності, а позивач не звертався до контролюючого органу із заявою про проведення звірки даних та перерахунок податкових зобов`язань у порядку пункту 266.7.3 статті 266 ПК України до прийняття спірних рішень. З огляду на положення статей 19 Конституції України, 5, 16, 30, 266 Податкового кодексу України, статей 77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України та правові висновки Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для застосування податкової пільги.
Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував положення підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, не надав належної оцінки поданим доказам, безпідставно відхилив довідку старости села Курівці як належний письмовий доказ, не врахував, що відповідач відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не довів правомірності спірних податкових повідомлень-рішень та не спростував використання позивачем спірних будівель у сільськогосподарській діяльності, а також не застосував принцип правової визначеності та висновки Верховного Суду щодо звільнення від оподаткування будівель сільськогосподарського призначення. Вказує, що ним надано суду докази щодо правового статусу будівель (будівлі сільськогосподарського призначення), його правового статусу як сільськогосподарського товаровиробника та здійснення ним підприємницької діяльності (розведення свиней) з використанням даних будівель.
У разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів (п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України). 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець, основним видом підприємницької діяльності є код ВЕД 01.46 «Розведення свиней». 
Відповідно до даних інформаційно - комунікаційної системи ДПС України (ІКС «Податковий блок»), інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у власності гр. ОСОБА_1 перебуває нежитлова нерухомість площею 5586,60 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; нерухоме майно (інші будівлі), площею 40,50 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; нерухоме майно (нежитлове приміщення), площею 560 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ; нерухоме майно (нежитлове приміщення), площею 92,80 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
Головним управлінням ДПС у Тернопільській області прийняті податкові повідомлення - рішення, якими визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості:
- від 16.12.2023 № 0870869-2407-1918-UA61040490000035010, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податковий період 2022 рік на суму 181564,5 грн. за нерухоме майно (нежитлова будівля), площею 5586,60 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 
- від 26.03.2024 № 0238706-2407-1918-UA61040490000035010, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податковий період 2023 рік на суму 187151,10 грн. за нерухоме майно (нежитлова будівля), площею 5586,60 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- від 20.06.2024 № 0821848-2407-1918-UA61040490000035010, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податковий період 2023 рік на суму 1356,75 грн. за нерухоме майно (інші будівлі), площею 40,50 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;
- від 20.06.2024 № 0821849-2407-1918-UA61040490000035010, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податковий період 2023 рік на суму 18760,00 грн. за нерухоме майно (нежитлове приміщення), площею 560 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ; 
- від 20.06.2024 № 0821850-2407-1918-UA61040490000035010, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податковий період 2023 рік на суму 3108,80 грн. за нерухоме майно (нежитлове приміщення), площею 92,80 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.
Однак, колегія суддів не погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний: сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, врегульовано приписами ст. 266 Податкового кодексу України.
Згідно з положеннями підпунктів 266.1.1, 266.2.1, 266.3.1, 266.3.2 статті 266 ПК України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України встановлено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Згідно з підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
За змістом підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (підпункт 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України).
За приписами статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Підпунктом «ж» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що споруда (будівля) не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за наявності сукупності умов:
- така нежитлова будівля віднесена до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023;
- власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник;
- така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.
Водночас, встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для сільськогосподарського призначення.
Суд апеляційної інстанції вказує, що такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, слідує з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівлі сільськогосподарського призначення (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі сільськогосподарського призначення, тобто будівлі, які використовуються для сільського господарства.
Тобто ключовим питанням в цій справі є встановлення факту функціонального використання конкретних будівель в сільськогосподарській діяльності позивача.
Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 21.05.2024 у справі № 600/5153/23-а.
Крім цього, відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Верховний Суд в постанові від 04 березня 2021 року у справі № 500/2782/18, аналізуючи положення підпункту «ж» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України в частині визначення «сільськогосподарський товаровиробник», зазначив, що це поняття, яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).
Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.
Так, поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року № 2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».
Так, згідно зі статтею 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис»:
виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Наведені вище поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.
Відтак, з наведеного слідує, що сільськогосподарським товаровиробником можуть бути як юридичні особи, так і фізичні особи-підприємці та фізичні особи.
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні прийшов до висновку, що у спірному випадку позивачем не надано суду доказів фактичного виконання робіт з придбання, відгодівлі, розведення свиней, придбання та/або заготівля кормів та використання об`єктів нерухомого майна, розміщених за адресою Тернопільська обл.. Тернопільський р-н, с. Курівці, вул., Загороди, буд; 37; за адресою: Тернопільська обл.. Тернопільський р-н, с.Курівці, вул., Загороди, буд; 37/1; за адресою: АДРЕСА_4 ; за адресою: Тернопільська обл., Тернопільський р-н, село Курівці, вул. Загороди, буд. 41, за їх цільовим призначенням у межах власної сільськогосподарської діяльності позивача з розведення свиней.
Однак, вказаний висновок є помилковим, оскільки суд першої інстанції не надав оцінку наступним доказам, поданим позивачем.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач зареєстрований як фізична особа – підприємець, основним та єдиним видом його діяльності є розведення свиней (код за КВЕД - 01.46), що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та іншими документами (а.с.14-19).
Зокрема, позивач як фізична особа – підприємець, здійснюючи розведення свиней, надав контролюючому органу інформацію про місце здійснення діяльності в с. Курівці Тернопільського району Тернопільської області.
Позивач протягом 2022-2023 мав статус платника податку третьої групи та подавав податкову звітність за вказаний період, в якій відобразив результати діяльності за видом підприємницької діяльності «Розведення свиней» за кодом згідно КВЕД 01.46 (а.с.20-21).
Фактичне здійснення сільськогосподарської діяльності щодо розведенню свиней підтверджують подані до суду первинні бухгалтерські документи про закупівлю кормів для свиней, медичних препаратів для їх вакцинації та інші письмові докази.
Так, у 2022 році позивач придбавав в ТОВ «Симедика УА» (код ЄДРПОУ 31032231, м.Київ) ветеринарні препарати та засоби захисту тварин, що підтверджується договором поставки, рахунком на оплату, видатковою накладною, реєстраційним посвідченням та сертифікатом аналізу.
Також у 2022-2023 роках Позивач придбавав у ТОВ «Йозера Україна» (код ЄДРПОУ 35621266, м. Львів) вітамінно-мінеральні добавки для відгодівлі свиней та замінник молока для поросят, що підтверджується видатковими накладними (в яких зазначено адресу доставки – с. Курівці Тернопільської області) та сертифікатом якості.
Окрім того, у 2023 році придбавав ветеринарні препарати у ТОВ «Фірма «Триплекс» (код ЄДРПОУ 20244069, м. Дніпро) та комбікорми, концентрати і премікси для відгодівлі свиней у ТОВ «Вітагро Нутрішин» (код ЄДРПОУ 43678228, с. Гвардійське Хмельницького р-ну), що підтверджується, видатковими накладними, документами про якість.
Також, 14.02.2022 працівниками Зборівського управління Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання ФОП ОСОБА_1 законодавства у сфері ветеринарної медицини, зокрема у свиногосподарстві у с. Курівці Зборівського р-ну Тернопільської області, та за його результатами складено акт №02/27 від 14.02.2022. 
Вказане також підтверджує фактичне здійснення позивачем як сільськогосподарським товаровиробником діяльності з розведення свиней у зазначених об`єктах нерухомості в с. Курівці.
Крім того, позивачем як сільськогосподарським товаровиробником за кожен звітний місяць 2022-2023 років до ДП «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин» подавались Звіти про наявність і рух поголів`я свиней, в яких відображалися наявність та рух свиней в графі «Товарні свині» за місцезнаходженням у с. Курівці Зборівського р-ну Тернопільської області (а.с.65-72).
Вказані докази судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги, жодних мотивів щодо відхилення цих доказів та не надання їм оцінки при вирішенні справи не було наведено.
Колегія суддів зауважує, що позивач щонайменше тричі до звернення до суду і один раз після подачі позовної заяви (але до відкриття провадження у справі) звертався до ГУ ДПС у Тернопільській області про наявність підстав для звільнення об`єктів нерухомості від оподаткування, натомість податковим органом навпаки додатково донараховано по окремих об`єктах податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Таким чином твердження суду першої інстанції, про відсутність доказів звернення до відповідача із відповідною заявою та документами щодо можливості здійснення перерахунку сум податкових зобов`язань судом не здобуто та учасниками справи суду не подано» не відповідає дійсності, фактичним обставинам та наявним в справі доказам.
Також суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення про відмову в задоволенні позову, зазначив: «Вирішуючи спір по суті суд критично ставиться до довідки старости села Курівці №238 від 17.10.2024, з якої слідує, що ФОП ОСОБА_1 займається розведенням свиней протягом 2022, 2023, 2024 в приміщеннях за адресою село Курівці Тернопільського району, Тернопільської області вул. Загороди № 37, 37/1, 41, 42 та не приймає її до уваги, оскільки, на думку суду, відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до компетенції старости села не входить здійснення контролю за використанням фізичними особами належних їм на праві приватної власності об`єктів нерухомості».
Однак, згадана довідка старости села Курівці №238 від 17.10.2024 не видавалася як наслідок здійснення контролю за використанням об`єктів нерухомості, а як документ, який засвідчує певні відомості.
Сама по собі довідка старости лише підтверджує наявність або відсутність певних фактів або подій.
Окрім того, дана довідка є лише одним із числа інших письмових доказів, які в своїй
сукупності доводять, що позивач здійснював діяльність як сільськогосподарський товаровиробник з використанням об`єктів нерухомості (будівель сільськогосподарського призначення), на які контролюючим органом неправомірно нараховано податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вказує, що нежитлові будівлі, які належать позивачу на праві власності, не є об`єктами оподаткування, відповідно до пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. 
Відповідач не довів, що позивач впродовж 2022 та 2023 років використовував належні йому на праві власності об`єкти нерухомості у будь-якій іншій, відмінній від сільськогосподарської діяльності спосіб.
В даній справі ГУ ДПС в Тернопільській області не надав жодних доказів правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Тернопільській області від 16.12.2023 № 0870869-2407-1918- UA61040490000035010 на суму 181 564,50 грн, від 26.03.2024 № 0238706-2407-1918- UA61040490000035010 на суму 187 151,10 грн, від 20.06.2024 № 0821848-2407-1918- UA61040490000035010 на суму 1 356,75 грн, від 20.06.2024 № 0821849-2407-1918-UA61040490000035010 на суму 18760,00 грн, від 20.06.2024 № 0821850-2407-1918-UA61040490000035010 на суму 3 108,80 грн.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Поряд з тим, частиною 1 статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи слідує, що позивачем згідно з платіжною інструкцією № 6917-5115-6143-0546 від 17 жовтня 2024 року сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 3135,53 грн.
Згідно з платіжною інструкцією № 2099-9883-9310-8162 від 23 жовтня 2024 року сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 783,88 грн.
Також, із матеріалів справи слідує, що позивачем згідно з платіжною інструкцією № 4244-2720-7171=3659 від 14 січня 2025 року сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4703,28 коп.
Отже, колегія суддів вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Тернопільській області 8622,69 грн судового збору.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення. 
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року у справі № 500/6293/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 16.12.2023 № 0870869-2407-1918- НОМЕР_1 на суму 181 564,50 грн, від 26.03.2024 № 0238706-2407-1918- НОМЕР_1 на суму 187 151,10 грн, від 20.06.2024 № 0821848-2407-1918- НОМЕР_1 на суму 1 356,75 грн, від 20.06.2024 № 0821849-2407-1918-UA61040490000035010 на суму 18760,00 грн, від 20.06.2024 № 0821850-2407-1918-UA61040490000035010 на суму 3 108,80 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Тернопільській області (вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, 46003, код ЄДРПОУ 44143637) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги в розмірі 8622 гривні 69 коп. (вісім тисяч шістсот двадцять дві гривні 69 коп.).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя | | О. Б. Заверуха
судді | | С. М. Кузьмич
| | А. Р. Курилець