П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/29948/25	

Перша інстанція: суддя Радчук А.А.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2026 року у справі № 420/29948/25 за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, –

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року до суду першої інстанції надійшла позовна заява Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд стягнути з фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 , суму заборгованості з:
- військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 52 735 грн. 44 коп. на бюджетний рахунок UA938999980313050137000015001, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код 37607526, отримувач коштів ГУК в Од. обл./Одеська обл./11011001;
- податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 633 505 грн. 30 коп. на бюджетний рахунок UA838999980333109341000015744, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код 37607526, отримувач коштів ГУК в Од. обл./м. Одеса/11010500;
- по адміністративним штрафам та іншим санкціям у розмірі 9 020 грн. 00 коп. на бюджетний рахунок UA518999980313050106000015744, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код 37607526, отримувач коштів ГУК в Од. обл./м. Одеса/21081103.
21.10.2025 до суду першої інстанції від ОСОБА_1 надійшов зустрічний позов до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому остання просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: 
- № 12506/15-32-24-04-20 від 21.03.2025 – за недотримання вимог законодавства стосовно забезпечення зберігання первинних документів звітності та не подання документів на запит контролюючого органу, яким нараховано штраф у розмірі 1020,00 грн.; 
- № 12508/15-32-24-04-20 від 21.03.2025 – за неподання податкової декларації про майновий стан та доходи, яким нараховано штраф у розмірі 680,00 грн.; 
- № 12509/15-32-24-04-20 від 21.03.2025, за яким нараховано податок на доходи фізичних осіб на суму 506 260,24 грн. та штрафні санкції в розмірі 126 565,06 грн.; 
- № 12510/15-32-24-04-20 від 21.03.2025, за яким нараховано військовий збір на суму 42 188,35 грн. та штрафні санкції в розмірі 10 546,09 грн.; 
- № 12511/15-32-24-04-20 від 21.03.2025 – за ненадання до податкових органів відповіді на письмовий запит про надання інформації, яким нараховано штраф у розмірі 8000,00 грн., винесені Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ 44069166) стосовно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ); 
- податкову вимогу від 11 червня 2025 року № 0013581-1305-1532 про наявність в ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) станом на 09 червня 2025 року податкового боргу у сумі 695 260,74 грн, винесену Головним управлінням ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ 44069166);
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідачів на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 40 467 гривень 20 коп. (7 267,20 гривень судового збору та 33 300 гривень витрат на правничу допомогу).
Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 27 лютого 2026 року у задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу – відмовив.
Зустрічний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги – задовольнив.
Визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області, а саме: 
№ 12506/15-32-24-04-20 від 21.03.2025;
№ 12508/15-32-24-04-20 від 21.03.2025;
№ 12509/15-32-24-04-20 від 21.03.2025; 
№ 12510/15-32-24-04-20 від 21.03.2025; 
№ 12511/15-32-24-04-20 від 21.03.2025.
Визнав протиправною та скасував податкову вимогу Головного управління ДПС в Одеській області № 0013581-1305-1532 від 11.06.2025.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 5562,09 грн.
04.04.2025 до суду першої інстанції надійшла заява представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі № 420/29948/25, в якій останній просить стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 понесені позивачем за зустрічним позовом судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 33 200 (тридцять три тисячі двісті) гривень за рахунок бюджетних асигнувань. 
Одеський окружний адміністративний суд додатковим рішенням від 12 березня 2026 року заяву представника ОСОБА_1 – задовольнив частково.
Стягнув з Головного управління ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 984 (дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири тисячі) грн. 00 коп.
Не погоджуючись з даним рішенням, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить суд ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про ухвалення додаткове рішення у справі № 420/29948/25 у повному обсязі.
Апелянт вважає, що додаткове рішення було ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права. Мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, дійшов висновків про неспівмірність заявленого до стягнення розміру витрат на правничу допомогу використовуючи формальний підхід до цього питання, процитувавши в оскаржуваному рішенні норми законів України та практики Верховного Суду, однак жодного мотивування та обґрунтування висновків, до яких дійшов суд першої інстанції, в оскаржуваному рішенні, в ньому не наведено, що є порушенням ч.ч. 1-3 статті 242 КАС України;
- суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення не у повному обсязі встановив всі обставини справи.

Переглядаючи додаткове рішення суду першої інстанції, вирішуючи питання щодо правильності застосування судом норм чинного законодавства, а також щодо обґрунтованості поданої апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Так, відповідно до частин 1, 2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
За правилами частини 5 статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З аналізу наведених правових норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 та у постанові від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18.
Пунктами 4, 6 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Згідно пунктів 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені Законом.
Статтею 30 цього закону визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розум ним та враховувати витрачений адвокатом час. 
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23- рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Так, до суду першої інстанції разом з заявою про ухвалення додаткового рішення на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу надано наступні документи: 
- Договір про надання правничої допомоги №60/25 від 08.10.2025, предметом якого є надання правничої допомоги, а саме: представництво та захист інтересів Клієнта у справі № 420/29948/25, а також у справах в судах всіх інстанцій, пов`язаних з оскарженням податкових повідомлень рішень № 12506/15-32-24-04-20 від 21.03.2025, № 12508/15-32-24-04-20 від 21.03.2025 та № 12509/15-32-24-04-20 від 21.03.2025, № 12510/15-32-24-04-20 від 21.03.2025, № 12511/15-32-24-04-20 від 21.03.2025 та податкової вимоги від 11 червня 2025 року № 0013581-1305-1532. 
Згідно п.3.1 Договору вартість послуг Адвоката за цим Договором становить 33 200 (тридцять три тисячі двісті) гривень.
- Акт приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги № 60/25 від 08.10.2025.
Так, відповідно до вказаного акту, в період з 08.10.2025 по 24.02.2026, ОСОБА_2 надано, а ОСОБА_1 прийнято правничу допомогу, а саме:
Ознайомлення з матеріалами справи № 420/29948/25 - 2 200 грн.; 
Підготовка відзиву на адміністративний позов Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу та направлення його до Одеського окружного адміністративного суду - 9 500 грн.;
Підготовка зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, клопотання про витребування доказів та додатків до них та направлення їх до Одеського окружного адміністративного суду - 10 500 грн.;
Підготовка відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги та направлення його до Одеського окружного адміністративного суду - 6 000 грн.;
Участь у судових засіданнях у справі № 420/29948/25 - 5 000 грн. 
Відповідно до п. 2 Акту вартість послуг наданих Адвокатом за цим Актом складає 33 200 (тридцять тисяч) гривень 00 коп.
Колегія суддів зазначає, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. 
Матеріалами справи підтверджено, що суду першої інстанції від представника Головного управління ДПС в Одеській області надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому представник управління просить відмовити ОСОБА_1 у задоволені вимог про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу з Головного управління ДПС в Одеській області в повному обсязі.
В обґрунтування клопотання представник відповідача зазначив, що заявлені витрати на правову допомогу у розмірі 33 200,00 грн не є співмірним із складністю справи і наданими адвокатом послугами. Стягнення витрат у заявленому розмірі становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу таких витрат.
Досліджуючи надані адвокатом документи та заперечення представника відповідача на предмет співмірності заявленої суми правничою допомоги, колегією суддів встановлено наступне.
Так, Верховний Суд в постанові від 21.08.2020 по справі № 520/2915/19 зауважує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги колегія суддів також зазначає, що у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.
Вказана позиція підтримана Верховним Судом в постановах від 01 червня 2022 року по cправі № 910/1929/19, від 18 травня 2022 року по cправі № 911/1825/20, від 23 лютого 2022 року по cправі № 914/653/21, від 15 червня 2021 року по справі № 912/1025/20, від 24 грудня 2024 року по справі № 380/25725/21.
До того ж суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є не співмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі “Баришевський проти України” (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі “Двойних проти України” (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі “Меріт проти України” (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. 
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Аналогічна правова позиція висловлена у додатковій постанові Верховного Суду від 05.09.2019 по справі № 826/841/17.
Відповідно частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За таких обставин, витрати на правову допомогу повинні бути фактичними, неминучими, а їх розмір обґрунтованим та мати розумну суму.
Колегія суддів зазначає, що дії з подання до суду позовної заяви, клопотань і доказів носять організаційно-технічний характер і не можуть охоплюватися поняттям “правнича допомога”. 
З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції, що розмір витрат на правову допомогу на рівні 33 200 грн є не співмірним зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг та затраченим ним часом на надання таких послуг. 
Принагідно колегія суддів акцентує, що питання розподілу судових витрат окрім іншого пов`язане також із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 22 грудня 2018 року справа №826/856/18. 
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди з оскаржуваним додатковим рішенням.
Проаналізувавши перелік наданих позивачу адвокатом послуг з розміром гонорару який був присуджений судом першої інстанції до відшкодування, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відшкодування суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 984,00 грн. відповідає критеріям реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, у розумінні приписів частини 9 статті 139 КАС України та є співмірною зі складністю справи.
Відтак, колегія суддів не вбачає підстав для скасування додаткового рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.03.2026 у справі № 420/29948/25.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2026 року у справі № 420/29948/25 - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	А.Г. Федусик   Г.В. Семенюк