Справа № 574/174/25 
Провадження № 1-кп/574/52/2026

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2026 року   м. Буринь 

Буринський районний суд Сумської області в складі: 
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду Сумської області кримінальне провадження №62025170040001041 від 20.01.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Миргород Полтавської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, солдата, номера обслуги 2 мінометного взводу мінометної батареї 3 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.402 КК України,
за участі сторін кримінального провадження:
прокурора – ОСОБА_4 ,
обвинуваченого – ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в:
Відповідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
24.02.2022 Президентом України видано Указ «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022, затверджений Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з чим на території України запроваджено правовий режим воєнного стану.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 29.10.2024 за № 404 солдата ОСОБА_3 призначено на посаду навідника- оператора 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 7 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 та враховано таким, що з 29.10.2024 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.
Відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25.09.2024 № 354 капітана ОСОБА_5 призначено на посаду заступника командира НОМЕР_3 механізованого батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_2 , та враховано таким, що з 25.09.2024 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.
Згідно положень ст. ст. 29 - 33 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, заступник командира НОМЕР_3 механізованого батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_2 , капітан ОСОБА_6 за своїм службовим становищем та військовим званням являвся безпосереднім начальником для солдата ОСОБА_3 .
Під час проходження військової служби за мобілізацією солдат ОСОБА_3 відповідно положень Військової присяги та вимог ст. ст. 11, 16, 125, 126, 127, 128 Статуту внутрішньої служби. Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, беззастережно виконувати накази командирів (начальників).
Єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь», і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.
Однак, солдат ОСОБА_3 , являючись військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, проходячи її в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, п. п. 1,2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 125, 126, 127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Військової присяги, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, близько 09 год. 15 хв. 20.01.2025, перебуваючи на території тимчасового розташування підрозділу військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_2 , у присутності військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та інших, відкрито відмовився виконати наказ у формі бойового розпорядження командира НОМЕР_3 механізованого батальйону НОМЕР_4 омбр військової частини НОМЕР_2 №22дск від 19.01.2025, доведений заступником командира НОМЕР_3 механізованого батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_2 , капітаном ОСОБА_6 про прибуття в розпорядження командира 7 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону, з метою виконання бойових завдань.
Відкрита відмова солдата ОСОБА_3 , виконати письмовий наказ - бойове розпорядження командира НОМЕР_3 механізованого батальйону НОМЕР_4 омбр військової частини НОМЕР_2 №22дск від 19.01.2025, потягла за собою підрив дисципліни підрозділу, зниження рівня бойової готовності, невиконання завдань за призначенням.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин викладених в обвинувальному акті визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному та пояснив, що на початку 2025 року проходив військову службу у військової частини НОМЕР_2 на території Сумської області та в присутності інших військовослужбовців відмовився виконати наказ, оголошений капітаном ОСОБА_6 , про вибуття на бойові позиції на території курської області рф, оскільки під час виконання вказаного наказу була велика ймовірність його загибелі та він боявся за своє життя. При цьому будь-яких інших поважних причин, які унеможливлювали виконання вказаного наказу, у нього не було. Також обвинувачений пояснив, що на даний час він переведений до іншої військової частини, бажає продовжувати проходження військової служби та запевнив, що такого більше не повториться.
Показання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідають фактичним обставинам справи, які сторонами кримінального провадження не оспорюються.
Заслухавши думку учасників судового провадження про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядок їх дослідження, приймаючи до уваги те, що обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з усіма обставинами та кваліфікацією вчиненого злочину, викладених в обвинувальному акті, суд відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням даних, які характеризують обвинуваченого.
При цьому судом було з`ясовано правильність розуміння учасниками провадження змісту цих обставин, не встановлено сумнівів у добровільності їх позиції та роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За наведеного, суд вважає вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених в описовій частині вироку, доведеною повністю та кваліфікує його дії за ч.4 ст.402 КК України, як непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану.
При призначенні покарання для обвинуваченого суд, у відповідності до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також положення ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.402 КК України, у відповідності до ст. 12 КК України, є тяжким злочином.
Обвинувачений ОСОБА_3 , одружений, має на утриманні малолітню дитину, на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, за останнім місцем проходження військової служби характеризується позитивно.
В якості обставин, що пом`якшують покарання суд враховує щире каяття обвинуваченого, оскільки він критично оцінив вчинений ним злочин та висловив жаль з приводу скоєного, та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, так як він правдиво повідомив про обставини його вчинення, а також, що обвинувачений має статус учасника бойових дій та неодноразово, в тому числі після вчинення злочину, приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації, проти України. 
Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено. 
Ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а й від спроможності правоохоронних органів не допустити безкарності злочинних діянь та спроможності виконати його обвинуваченим.
З урахуванням особи обвинуваченого, який є діючим військовослужбовцем, декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також беручи до уваги позицію прокурора про необхідність застосування при призначенні покарання ст.69 КК України, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, що визначена санкцією ч. 4 ст. 402 КК України, на підставі ст. 69 КК України.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 58 КК України покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.
Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.
З урахуванням особи обвинуваченого, обставин кримінального провадження та обставин, які пом`якшують його покарання, суд вважає за можливе ОСОБА_3 замість призначеного покарання у виді позбавлення волі строком два роки призначити покарання у виді службових обмежень для військовослужбовців на строк 2 роки.
На підставі ч. 2 ст.58 КК України із суми грошового забезпечення ОСОБА_3 слід провадити відрахування в доход держави у розмірі 20 відсотків.
На переконання суду саме таке покарання відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
На підставі ст.72 КК України ОСОБА_3 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 20.01.2025 року по 19.03.2025 року включно у строк відбуття покарання із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідають три дні службового обмеження для військовослужбовців.
Цивільний позов у справі не заявлявся.
Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.
Долю речових доказів по справі вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.366-371, 373-376 КПК України, суд,
у х в а л и в :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, і призначити йому покарання на підставі ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 58 КК України покарання, що призначене ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, у вигляді позбавлення волі строком 2 (два) роки замінити на службове обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення в дохід держави.
Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.
На підставі ст. 72 КК України у строк виконання покарання зарахувати час попереднього ув`язнення ОСОБА_3 , а саме з 20.01.2025 року по 19.03.2025 року включно, із розрахунку, що три дні службового обмеження для військовослужбовців відповідають одному дню попереднього ув`язнення.
Речовий доказ у справі: DVD-R диск - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Буринський районний суд на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. 

Суддя: ОСОБА_1