ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ  ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2026 року | Справа № 160/15312/26
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Юркова Е.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:
04 червня 2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 вимогами:
- визнати протиправним та скасувати п.2 рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 18.12.2025р. №126/д (затвердженого 22.12.2025р. заступником Міністра оборони України), з урахуванням п.1 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (щодо виправлення описки в частині зазначення по батькові ОСОБА_1 ) від 12.02.2026р. №8/зм (затвердженого 19.02.2026р. заступником Міністра оборони України), в частині повернення документів ОСОБА_1 на доопрацювання з метою надання документів, виданих Пенсійним фондом України, які підтверджують факт призначення пенсії в разі втрати годувальника, на дату загибелі військовослужбовця;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 у зв`язку із загибеллю військовослужбовця Збройних Сил України - ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що його батько ОСОБА_3 загинув під час захисту Батьківщини ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач в листопаді 2025 року звернувся до Міністерства оборони України із заявою, в якій просив виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю його рідного батька. Проте, Відповідач протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 18.12.2025р. №126/д, відмовив Позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги з тих підстав, що Позивач не відноситься до неповнолітньої дитини загиблого, при цьому послався на ст.161 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції чинній на дату смерті батька - ОСОБА_3 . Позивач вважає, що Відповідач при прийняті рішення за результатами розгляду його заяви зобов`язаний був застосовувати ст.161 Закону в редакції Закону М3515-ІХ (від 29.03.2024р.), у зв`язку з чим за захистом своїх прав звернувся до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 відкрито провадження у справі, та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідачем 16.06.2026 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити в обгрунтування якого зазначено, що станом на дату смерті військовослужбовця ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) стаття 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ діяла у редакції, що встановлювала вичерпний перелік членів сім`ї загиблого, які мають право на призначення одноразової грошової допомоги. До цього переліку належали виключно: батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, а також утриманці загиблого (померлого). Правовідносини щодо призначення одноразової грошової допомоги є похідними від конкретного юридичного факту - загибелі військовослужбовця під час захисту Батьківщини. Саме у день настання цієї події (22.07.2023) виникає відповідне зобов`язання держави з виплати і саме на цей момент остаточно фіксується коло осіб, які мають право на таку допомогу. Звернення особи із заявою до органів військового управління є виключно процедурним кроком, спрямованим на реалізацію вже існуючого права, яке виникло раніше, а не окремим юридичним фактом, з яким закон пов`язує момент виникнення цього права. Закон України № 3515-ІХ не містить жодного застереження щодо надання його нормам зворотної (ретроспективної) дії в часі або поширення його дії на випадки загибелі військовослужбовців, які мали місце до 29.03.2024. Застосування нової редакції закону до подій 2023 є прямим порушенням принципу правової визначеності як ключового елемента верховенства права. Особи, які беруть участь у публічно-правових відносинах, мають право розраховувати на стабільність законодавчого регулювання та передбачуваність дій державних органів на основі тих норм, які були чинними на момент настання юридичних фактів. Також відповідач послався на практику Верховного Суду у постановах: від 12.05.2026 у справі № 280/1098/25 та від 02.06.2026 у справі № 560/9476/25.
19.06.2026 представником позивача подано відповідь на відзив в якій зазначено, що Відповідач застосував редакцію Постанови №168, яка втратила чинність до подання Позивачем Заяви та прийняття рішення, а чинна на той час норма визначала, що днем виникнення права на одноразову грошову допомогу є дата складання актового запису про смерть - 03.10.2024р. Отже, спір не потребує надання Закону №3515-ІХ зворотної дії. На дату, яку чинний акт КМУ безпосередньо визначає днем виникнення права, Позивач уже належав до осіб, зазначених у п.4 ст.161 Закону №2011-XII.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 видане 15.05.2000р. батьком ОСОБА_1 (надалі - Позивач) є ОСОБА_3 .
Батько Позивача - ОСОБА_3 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, що підтверджується Довідкою Військової частини НОМЕР_2 від 21.01.2025р. №4699/2/278/3.
Відповідно до Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 видане 10.10.2024р., батько Позивача - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до Витягу з протоколу засідання штатної 20 регіональної військово- лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця №466 від 02.02.2025р.: «Травма (22.07.2023), яку отримав солдат ОСОБА_3 , 1977 року народження: «Розтрощення голови та правої верхньої кінцівки», яка призвела до смерті та причина смерті, так, по в`язана із захистом Батьківщини». 
В листопаді 2025р. Позивач разом зі своєю матір`ю - ОСОБА_2 звернулись до Міністерства оборони України (надалі - Відповідач) із Заявами про виплату одноразової грошової допомоги сім`ям загиблих військовослужбовців, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
В подальшому, Заява матері Позивача - ОСОБА_2 була задоволена та остання, як законний представник своїх дітей (неповнолітнього: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , малолітніх: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_4 ) отримує грошову допомогу.
В квітні 2026р. на адресу Позивача надійшов Лист Міністерства оборони України №220/13/Вих3ВГ-8149 від 02.04.2026р., яким повідомлено, що прийнято рішення про повернення документів на доопрацювання до якого було додано два Витяги з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (надалі - Комісія): №126/д від 18.12.2025р. (затверджено Заступником МОУ 22.12.2025р.); №8/зм від 12.02.2026р. (затверджено Заступником МОУ 19.02.2026р.).
Відповідно до Витягу з протоколу засідання Комісії №126/д від 18.12.2025р. (затверджено Заступником МОУ 22.12.2025р.): - «Розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про повернення на доопрацювання документів для прнзна чення одноразової грошової допомоги:
Відповідно до п.2 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168:
2. ОСОБА_7 . 2000 р.н., - сина загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 у період дії воєнного стану солдата ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), що підтверджено свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 від 10.10.2024р. та листом Кадрового центру Збройних Сил України від 05.06.2025р. М321/КЦ/7861.
Відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», одноразова грошова допомога виплачується сім`ям загиблих осіб, зазначених у п.1 цієї постанови, яка розподіляється рівними частинами на всіх отримувачів, передбачених у ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
У редакції ст.16-1 згаданого Закону, чинній на дату смерті військовослужбовця, зазначено, що право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають: батьки, один із подружжя, який не одружився, діти які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).
Відповідно до наданих документів заявник не відноситься до неповнолітньої дитини загиблого.
Також, за поданими документами неможливо встановити, чи є повнолітній син загиблого військовослужбовця непрацездатним (особою з інвалідністю) і перебував на його утриманні.
З огляду на викладене, документи ОСОБА_7 повернути на доопрацювання з метою надання документів, виданих Пенсійним фондом України, які підтверджують факт призначення пенсії в разі втрати годувальника, на дату загибелі військовослужбовця».
З огляду на допущену у вказаному протоколі Комісії описку по батькові Позивача. Відповідачем було виправлено цю помилку шляхом оформлення протоколу №8/зм від 12.02.2026р.
Відповідно до Витягу з протоколу засідання Комісії №8/зм від 12.02.2026р. (затверджено Заступником МОУ 19.02.2026р.): -«У зв`язку з уточненням кола осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги та виправлення описок прийняти такі рішення:
У зв`язку з опискою в частині зазначення по батькові сина (замість ОСОБА_1 зазначено ОСОБА_7 ) п.2 протоколу засідання Комісії від 18.12.2025р. № 126/д викласти в такій редакції:
«2. ОСОБА_1 , 2000 р.н., - сина загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 у період дії воєнного стану солдата ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), що підтверджено свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 від 10.10.2024р. та листом Кадрового центру Збройних Сил України від 05.06.2025р. №321/КЦ/7861.
У редакції ст.16-1 згаданого Закону, чинній на дату смерті військовослужбовця, зазначено, що право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають: батьки, один із подружжя, який не одружився, діти які не досягни повноліття, утриманці загиблого (померлого).
Відповідно до наданих документів заявник не відноситься до неповнолітньої дитини загиблого.
Також, за поданими документами неможливо встановити, чи є повнолітній син загиблого військовослужбовця непрацездатним (особою з інвалідністю) і перебував на його утриманні.
З огляду на викладене, документи ОСОБА_1 повернути на доопрацювання з метою надання документів, виданих Пенсійним фондом України, які підтверджують факт призначення пенсії в разі втрати годувальника, на дату загибелі військовослужбовця».
Вважаючи зазначене рішення протиправним позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд дійшов такого висновку.
Згідно з частиною другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин другої, третьої, п`ятої статті 17 Конституції України оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.
Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Відповідно до частини першої статті 40 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу", гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.
Згідно зі статтею 41 Закону № 2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-XII.
Так, Закон № 2011-XII відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 2011-XII дія цього Закону поширюється на:
- військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей;
- військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти;
- військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.
Статтею 16 Закону № 2011-ХІІ регламентовано питання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Частиною першою статті 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Перелік осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, визначено у статті 16-1 Закону №2011-XII.
Відповідно до частин першої, другої статті 16-1 Закону №2011-XII у випадках, зазначених у пунктах 1-3 частини другої статті 16 Закону №2011-XII, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", з 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введений воєнний стан.
Відповідно до статті 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Отже, воєнний стан як особливий правовий режим вимагає вчинення уповноваженими суб`єктами низки стратегічних та оперативних заходів, спрямованих на захист держави, здійснення яких пов`язане з небезпекою для життя і здоров`я.
Конституційний Суд України ухвалив рішення від 6 квітня 2022 року № 1-р(II)/2022, у якому вказав на необхідності посиленого з боку Держави соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії рф проти України, розпочатої в лютому 2014 року, а також осіб, які вже виконали свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності, а також зазначив про неможливість обмеження або скасування права на соціальний захист цієї особливої категорії осіб із спеціальним юридичним статусом.
Також у вказаному рішенні зазначено, що за змістом статей 17, 65 Основного Закону України громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції, тож держава повинна надавати їм і членам їхніх сімей особливий статус та забезпечувати їх додатковими гарантіями соціального захисту відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України як під час проходження служби, так і після її закінчення; щодо осіб, на яких покладено обов`язок захищати Україну, її незалежність та територіальну цілісність, та членів їхніх сімей частиною п`ятою статті 17 Конституції України встановлено особливий соціальний захист, який не обмежено умовами й рівнем, визначеними у статті 46 Основного Закону України (абзаци другий, третій пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 18 грудня 2018 року № 12-р/2018, абзац одинадцятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 25 квітня 2019 року № 1-р(II)/2019).
Так, на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України 28 лютого 2022 року прийняв постанову №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".
Пунктом 1 Постанови №168 установлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Абзацами 1-4, 6 п.2 Постанови №168 установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", крім громадян російської федерації або республіки білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пунктах 1-1-2 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами.
Якщо після призначення та виплати одноразової грошової допомоги у повному розмірі, зазначеному в абзаці першому цього пункту, за її отриманням звертаються інші особи, які мають на неї право, питання щодо перерозподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку.
Виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої у цьому пункті, здійснюється також сім`ям осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, які померли внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва).
Отже, що після введення в Україні воєнного стану та оголошення загальної мобілізації у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на період дії воєнного стану, для сімей загиблих (померлих) військовослужбовців, які брали безпосередню участь у бойових діях або забезпечували здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, Постановою №168 передбачена виплата одноразової грошової допомоги у розмірі 15000000 гривень.
Суд зазначає, що єдиними умовами виплати одноразової грошової допомоги на момент смерті військовослужбовця є належність до певної категорії осіб, передбачених п. 1 Постанови №168 та загибель в період дії воєнного стану.
Аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду від 11.09.2024 по справі №160/14225/23.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі по тексту - Порядок №975).
Вказаний Порядок №975 визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).
Згідно з п.5 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста.
Пунктом 10 Порядку №975 визначено перелік документів, які члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії, в тому числі - заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності малолітніх та/або неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги.
Так, правовідносини з приводу виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця унормовані ст.16-1 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Згідно з частиною першою статті 16-1 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції Закону України від 09.12.2023 №3515-ІХ, набрав чинності - 29.03.2024) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.
Згідно з частиною третьою статті 16-1 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції Закону України від 09.12.2023 №3515-ІХ, набрав чинності - 29.03.2024) у разі відсутності особистого розпорядження або за наявності неохопленої особистим розпорядженням частки розміру одноразової грошової допомоги право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги (її частки) мають особи, визначені у пункті 4 цієї статті, у рівних частках.
За правилами частини четвертої статті 16-1 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції Закону України від 09.12.2023 №3515-ІХ; набрав чинності - 29.03.2024) до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Між тим, до набрання чинності Законом України від 09.12.2023 №3515-ІХ (набрав чинності - 29.03.2024) згідно з частиною першою статті 16-1 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
Таким чином, до 29.03.2024 право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю (загибеллю) військовослужбовця належало, зокрема, дітям загиблого (померлого військовослужбовця), які не досягли повноліття або дітям загиблого (померлого військовослужбовця), які є утриманцями загиблого (померлого) у розумінні Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з урахуванням субсидіарного застосування норм Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнобов"язкове державне пенсійне страхування" в частині змісту юридичної категорії "непрацездатні особи" (тобто або неповнолітнім дітям загиблого або дітям загиблого, які є утриманцями і після досягнення повноліття).
Після 29.03.2024 законодавцем сформульовано нове правило, згідно з яким право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю (загибеллю) військовослужбовця належить дітям загиблого (померлого військовослужбовця) безвідносно до будь-яких кваліфікуючих умов.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 видане 15.05.2000р. батьком ОСОБА_1 (надалі - Позивач) є ОСОБА_3 .
Батько Позивача - ОСОБА_3 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, що підтверджується Довідкою Військової частини НОМЕР_2 від 21.01.2025р. №4699/2/278/3.
Відповідно до Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 видане 10.10.2024р., батько Позивача - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до Витягу з протоколу засідання штатної 20 регіональної військово- лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця №466 від 02.02.2025р.: «Травма (22.07.2023), яку отримав солдат ОСОБА_3 , 1977 року народження: «Розтрощення голови та правої верхньої кінцівки», яка призвела до смерті та причина смерті, так, по в`язана із захистом Батьківщини».
Із заявою про отримання одноразової грошової допомоги сім`ям загиблих військовослужбовців, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у порядку постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" позивач звернулася після отримання свідоцтва про смерть в листопада 2025.
В квітні 2026р. на адресу Позивача надійшов Лист Міністерства оборони України №220/13/Вих3ВГ-8149 від 02.04.2026р., яким повідомлено, що прийнято рішення про повернення документів на доопрацювання до якого було додано два Витяги з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (надалі - Комісія): №126/д від 18.12.2025р. (затверджено Заступником МОУ 22.12.2025р.); №8/зм від 12.02.2026р. (затверджено Заступником МОУ 19.02.2026р.).
Відповідно до Витягу з протоколу засідання Комісії №126/д від 18.12.2025р. (затверджено Заступником МОУ 22.12.2025р.): - «2. ОСОБА_1 , 2000 р.н., - сина загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 у період дії воєнного стану солдата ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), що підтверджено свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 від 10.10.2024р. та листом Кадрового центру Збройних Сил України від 05.06.2025р. №321/КЦ/7861.
У редакції ст.16-1 згаданого Закону, чинній на дату смерті військовослужбовця, зазначено, що право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають: батьки, один із подружжя, який не одружився, діти які не досягни повноліття, утриманці загиблого (померлого).
Відповідно до наданих документів заявник не відноситься до неповнолітньої дитини загиблого.
Також, за поданими документами неможливо встановити, чи є повнолітній син загиблого військовослужбовця непрацездатним (особою з інвалідністю) і перебував на його утриманні.
З огляду на викладене, документи ОСОБА_1 повернути на доопрацювання з метою надання документів, виданих Пенсійним фондом України, які підтверджують факт призначення пенсії в разі втрати годувальника, на дату загибелі військовослужбовця».
Звертаючись з позовними вимогами позивач в обґрунтування своїх вимог зазначає, що на момент звернення із заявами про отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю батька вже діяла редакція статті 16-1 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка передбачає право повнолітніх дітей на отримання такої допомоги.
Таким чином, на думку позивача, визначальним для правильного вирішення спору є не календарна дата, на яку припав момент загибелі військовослужбовця, дата звернення з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) батька Позивач і чинне станом на цю дату законодавство.
Статтею 6 Сімейного кодексу України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч.1 ст.6); малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (ч.2 ст.6).
Частиною першою статті 172 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.
Зі змісту наведених норм права слідує, що законодавець відмежовує правову категорію "дитина" від правових категорій "повнолітній син" чи "повнолітня дочка" за критерієм вікового цензу, але на запроваджує припису, згідно з яким повнолітній син чи повнолітня дочка не є членами сім`ї своїх батьків чи не входять до складу родини своїх батьків.
Стосовно дати виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги суд зазначає, що реалізація права на виплату одноразової грошової допомоги передбачена абз. 2 п. 2 Постанови № 168 та визначається з дати загибелі, визначеної у свідоцтві про смерть військовослужбовця, а також обмежується відповідно до п. 9 статті 16-3 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" строком у три роки з дня виникнення такого права.
Оскільки датою смерті батька позивачки є 22.07.2023, тобто з цієї дати виникає право позивача саме на звернення з заявами про отримання одноразової грошової допомоги.
Суд наголошує, що держава має забезпечити рівні та справедливі соціально-правові гарантії для усіх членів сімей військовослужбовців, що загинули (померли) через виконання ними обов`язків військової служби.
За своєю природою одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовця має компенсаторний характер, яка спрямована матеріально підтримати, наскільки це можливо, членів сім`ї (батьків, дітей, дружину) та утриманців загиблого військовослужбовця після втрати близької людини (годувальника), а тому виключення із кола осіб, які мають право на отримання допомоги, дитини військовослужбовця з підстав дати її народження не відповідає змісту і меті закону.
Аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду 05.02.2025 у справі №120/17960/23.
Як зазначено вище, батько Позивача загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 при виконанні обов`язків військової служби при безпосередній участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з російською військовою агресією проти України, що підтверджується Довідкою Військової частини НОМЕР_2 від 21.01.2025р. №4699/2/278/3, Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 видане 10.10.2024р.
Із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) батька Позивач звернувся до Відповідача в листопаді 2025р., а оскаржуване рішення Відповідач прийняв 18.12.2025р.
За таких обставин, вважаємо, що Відповідач при прийняті рішення за результатами розгляду заяви Позивача зобов`язаний був застосовувати ст.161 Закону в редакції Закону М3515-ІХ, оскільки останній вже був чинним (набрав чинності 29.03.2024р.), як на день подання Позивачем відповідної заяви, так і на день прийняття оскаржуваного рішення.
Щодо посилань Відповідача на практику Верховного Суду у постановах: від 12.05.2026 у справі № 280/1098/25 та від 02.06.2026 у справі № 560/9476/25 - суд зазначає наступне.
Як уже зазначалось, 29.03.2024р. набрав чинності Закон України від 09.12.2023р. №3515-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» (надалі - Закон №3515-ІХ).
Цим Законом п.4 ст.161 Закону №2011-ХІІ, викладено у новій редакції, а саме визначено, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб належать, зокрема, діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а - також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав.
Наведена норма не містить обмеження за віком, працездатністю, фактом перебування на утриманні або призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Так, з 04.06.2025р. днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата складання актового запису про смерть.
Постановою КМУ від 30.05.2025р. №631 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 і від 28 лютого 2022 р. № 168» (надалі - Постанова №631), яка набрала чинності 04.06.2025р. внесено зміни до: 
- постанови КМУ від 25.12.2013р. №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (надалі - Порядок (затверджений Постановою №975);
- постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Таким чином на час звернення Позивача із Заявою та прийняття оскаржуваного рішення абз.8 п.2 Постанови №168 передбачає, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть його реалізувати протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Днем виникнення такого права є дата складання актового запису про смерть, зазначена у свідоцтві про смерть особи, зазначеної у пунктах 1 - 12 цієї постанови, загибель якої сталася в період воєнного стану або смерть якої настала внаслідок причин, зазначених в абзаці першому цього пункту, не пізніше ніж через три роки після поранення (контузії, травми, каліцтва).
Також, п.3 Порядку (затверджений Постановою №975) встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного, резервіста або особи, звільненої з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення її з військової служби, - дата складання актового запису про смерть. 
У справі №560/9470/25 оскаржуване рішення Комісії Міністерства оборони України прийнято 18.04.2025р., однак, Постанова №631 набрала чинності лише 04.06.2025р., а тому - у справі №560/9476/25 Комісія приймала рішення до внесення зміни п.2 Постанови №168 та Верховний Суд цитував попередню редакцію, за якою днем виникнення права була дата загибелі, зазначена у свідоцтві про смерть.
Натомість у даній справі оскаржуване рішення прийнято 18.12.2025р., тобто більш ніж через шість місяців після того, як КМУ замінив юридично значущу дату. 
Отже, постанова у справі №560/9476/25 не містить висновку щодо застосування Постанови №168 у редакції Постанови №631 до подання Заяви та розгляду її після 04.06.2025р. 
Постанова Верховного Суду від 12.05.2026р. по справі №280/1098/25 стосувалася права жінки, яка проживала із загиблим однією сім`єю без реєстрації шлюбу, з якої також не вбачається, що Верховний Суд застосовував постанову №168 у редакції Постанови №631.
Отже, суд вважає, що наведені Відповідачем постанови Верховного Суду не є тотожними до даної справи.
Таким чином, застосовуючи до спірних правовідносин положення статей 3, 17, 65 Конституції України, Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", суд дійшов висновку, що виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця є грошовим еквівалентом саме соціальної гарантії, пов`язаною із втратою члена родини - військовослужбовця під час виконання конституційного військового обов`язку.
Враховуючи принцип правової визначеності як складової верховенства права, а також те, що розгляд вказаної заяви позивача відбувся в межах встановленого строку та за нового правового регулювання, тобто адміністративна процедура, ініційована ними стосовно реалізації визначеного законом права на отримання одноразової грошової допомоги завершена після набрання чинності частиною четвертою статті 16-1 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції Закону України від 09.12.2023 №3515-ІХ; набрав чинності - 29.03.2024), відтак у відповідача були відсутні підстави для про повернення на доопрацювання документів ОСОБА_1 .
Виходячи зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
У разі, якщо суб`єктом владних повноважень на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт владних повноважень має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати його прийняти рішення з урахуванням оцінки суду.
Враховуючи, що принцип диспозитивності в адміністративному процесі має своє специфічне змістове наповнення, що пов`язано з публічно-правовим характером спірних відносин та активною участю суду в процесі розгляду адміністративних справ, тому адміністративний суд може і зобов`язаний в окремих випадках вийти за межі позовних вимог, якщо спосіб захисту, який обрав позивач, є недостатнім для захисту його прав, свобод і законних інтересів, порушення яких встановлено судом.
З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що належним способом захисту прав позивача є визнання протиправним та скасувати п.2 рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 18.12.2025р. №126/д (затвердженого 22.12.2025р. заступником Міністра оборони України), з урахуванням п.1 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (щодо виправлення описки в частині зазначення по батькові ОСОБА_1 ) від 12.02.2026р. №8/зм (затвердженого 19.02.2026р. заступником Міністра оборони України), в частині повернення документів ОСОБА_1 на доопрацювання з метою надання документів, виданих Пенсійним фондом України, які підтверджують факт призначення пенсії в разі втрати годувальника, на дату загибелі військовослужбовця, та зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги згідно з п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 у зв`язку із загибеллю батька - військовослужбовця Збройних Сил України, ОСОБА_3 , під час захисту Батьківщини та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки суду.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як вбачається з матеріалів позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 2129,92 грн., що документально підтверджується квитанцією від 15.04.2025 року.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 1064,96 грн. підлягає стягненню з Міністерства оборони України за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ПН НОМЕР_5 ) до Міністерства оборони України (просп. Повітряних Сил, буд.6, м. Київ, 03049, ІК в ЄДРПОУ 00034022), третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ПН НОМЕР_6 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати п.2 рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 18.12.2025р. №126/д (затвердженого 22.12.2025р. заступником Міністра оборони України), з урахуванням п.1 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (щодо виправлення описки в частині зазначення по батькові ОСОБА_1 ) від 12.02.2026р. №8/зм (затвердженого 19.02.2026р. заступником Міністра оборони України), в частині повернення документів ОСОБА_1 на доопрацювання з метою надання документів, виданих Пенсійним фондом України, які підтверджують факт призначення пенсії в разі втрати годувальника, на дату загибелі військовослужбовця.
Зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги згідно з п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 у зв`язку із загибеллю батька - військовослужбовця Збройних Сил України, ОСОБА_3 , під час захисту Батьківщини та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки суду.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ПН НОМЕР_5 ) з Міністерства оборони України (просп. Повітряних Сил, буд.6, м. Київ, 03049, ІК в ЄДРПОУ 00034022) за рахунок бюджетних асигнувань понесені витрати з оплати судового збору в сумі 1064,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення суду складений 27 серпня 2026 року.

Суддя Е.О. Юрков