"31" серпня 2026 р.    Єдиний унікальний номер судової справи: 150/74/26
Номер провадження: 2/150/142/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2026 року          с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого: судді Суперсона С.П., розглянувши в порядку письмового проваження за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача позовом ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позов мотивований тим, що 20.04.2023 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 305619438. Згідно вказаного договору відповідачеві було надано кредит у розмірі 6 100,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Після чого сторони дійшли згоди про збільшення суми кредиту до 7 900,00 грн. Договір та додатки до нього відповідач підписав за допомогою одноразового ідентифікатора електронного підпису MNV6J7N6. 
Кредитор зобов`язання виконав, що підтверджується платіжними дорученнями від 20.04.2023 на суму 6 100,00 грн., від 22.04.2023 на суму 100,00 грн., від 22.04.2023 на суму 100,00 грн., від 26.04.2023 на суму 100,00 грн., від 27.04.2023 на суму 100,00 грн., від 28.04.2023 на суму 100,00 грн., від 28.04.2023 на суму 100,00 грн., від 29.04.2023 на суму 100,00 грн., від 30.04.2023 на суму 200,00 грн., від 05.05.2023 на суму 200,00 грн., від 06.05.2023 на суму 100,00 грн., від 17.05.2023 на суму 100,00 грн., від 20.05.2023 на суму 200,00 грн., від 27.05.2023 на суму 100,00 грн.
Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами.
Відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав, заборгованість не погашав, у зв`язку із чим у останнього утворилась заборгованість у загальному розмірі 40 643,67 грн., яка складається з наступного:
•заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7 899,44 грн.;
•заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 32 744,23 грн.
28.11.2018 між первісним кредитором та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № 28/1118-01, до якого було укладено додаткові угоди щодо продовження терміну дії факторингу №19 від 28.11.2019, №26 від 31.12.2020, від 31.12.2021 №27, від 31.12.2022 №31, від 31.12.2023 №32, сторонами правочину підписано реєстр прав вимоги № 241 від 25.07.2023, в якому ОСОБА_1 значиться за порядковим номером 352, акт звірки взаємних розрахунків від 31.12.2023 та протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги від 25.07.2023.
27.05.2024 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу № 27/0524-01, на виконання якого підписано реєстр прав вимоги № 1 від 27.05.2024 , де ОСОБА_1 значиться за порядковим номером 12 128 та проведено оплату за договором згідно платіжної інструкції № 6617 від 30.05.2024.
В подальшому, 15.07.2025 між ТОВ «ФК «ЕЙС» та ТОВ «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу №15/07/25-Е, на виконання якого сторони підписали акт прийому-передачі реєстру боржників від 15.07.2025, реєстр боржників, в якому відповідач значиться за порядковим номером 22949, та проведено оплату за договором згідно платіжних інструкцій від 24.09.2025 №361, від 06.10.2025 №381, від 07.10.2025 №383, від 10.10.2025 №385, від 23.10.2025 №396, від 24.10.2025 №401, від 30.10.2025 №404, від 31.10.2025 №409, від 03.11.2025 №411.
Тому, позивач як новий кредитор відповідача, звернувся до суду за захистом свого порушеного права та просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання фінансового кредиту, суму сплаченого судового збору при зверненні до суду з цим позовом та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 7 000,00 грн. 
Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задоволити. 
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що дійсно отримав кредитні кошти в сумі 7 900,00 грн. Втім, він не погоджується із сумою нарахованих відсотків, вважаючи їх надмірними та неспівмірними із сумою основного боргу. Тому просить зменшити суму відсотків до співмірної, у разі задоволення позову - надати розстрочку виконання рішення суду.
В свою чергу представник поизвача подав до суду відповідь на відзив, посилаючись на правомірність нарахованих сум відсотків, що повністю відповідає укладеному між сторонами кредитному договору.
Суд, дослідивши матеріали справи, наявні при ній докази, дійшов висновку про наступне.
Судом встановлено, що 20.04.2023 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 305619438, який підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису) MNV6J7N6, містить реквізити та підписи сторін.
Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» надало ОСОБА_1 кредит у загальному розмірі 7 900,00 грн.
Кредитор зобов`язання виконав, що підтверджується платіжними дорученнями від 20.04.2023 на суму 6 100,00 грн., від 22.04.2023 на суму 100,00 грн., від 22.04.2023 на суму 100,00 грн., від 26.04.2023 на суму 100,00 грн., від 27.04.2023 на суму 100,00 грн., від 28.04.2023 на суму 100,00 грн., від 28.04.2023 на суму 100,00 грн., від 29.04.2023 на суму 100,00 грн., від 30.04.2023 на суму 200,00 грн., від 05.05.2023 на суму 200,00 грн., від 06.05.2023 на суму 100,00 грн., від 17.05.2023 на суму 100,00 грн., від 20.05.2023 на суму 200,00 грн., від 27.05.2023 на суму 100,00 грн.
Крім цього, виконання кредитором взятого на себе зобов`язання підтвреджується інформацією, наданою на виконання ухвали суду від 25.03.2026 АТ КБ "ПРИВАТБАНК" від 09.04.2026 №20.1.0.0.0/7-260402/77993-БТ, згідно з якою підтверджено, що карту № НОМЕР_1 емітовано на ім`я ОСОБА_1 , на який у період з 20.04.2023 по 27.05.2023 здійснено переказ кредитних коштів на загальну суму 7 900,00 грн.
Також суд враховує визнання відповідачем у поданому до суду відзиві отриману суму кредитних коштів у розмірі 7 900,00 грн.
Тому факт виконання позивачем взятого на себе зобов`язання щодо надання суми кредиту є доведеним.
Як свідчить наданий суду розрахунок, ОСОБА_1 неналежним чином виконував взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 40 643,67 грн., яка складається з наступного:
- заборгованість по тілу кредиту у розмірі 7 899,44 грн.;
- заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом у розмірі 32 744,23 грн.
Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.
Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом.
Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» (далі Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Статтею 12 Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За правилами частин першої, другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та / або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
З алгоритму укладення електронного кредитного договору слідує, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, який використовується позичальником як аналог власноручного підпису), без здійснення входу позичальником на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між сторонами не було б укладено.
Як видно з матеріалів справи договір кредитної лінії між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Зі змісту договору встановлено, що ОСОБА_1 при його оформленні зазначив свої персональні дані, зокрема ідентифікаційний номер платника податків, паспортні дані, місце проживання, номер особистого електронного платіжного засобу: НОМЕР_2 , електронну пошту.
ОСОБА_1 через особистий кабінет на веб-сайті позикодавця подав заявку на отримання позики за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого позикодавець надіслав ОСОБА_1 за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор, який відповідач використав для підтвердження підписання договору кредиту.
Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі ОСОБА_1 для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Отже підписанням кредитного договору № 305619438 від 20.04.2023 ОСОБА_1 підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Без вчинення вказаних дій щодо реєстрації та внесення особистих даних для оформлення кредитного договору, у тому числі номеру телефону та / або електронної пошти для отримання одноразового ідентифікатора, такий правочин не був би укладений.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, то кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Укладаючи кредитний договір у розділі 7 сторони погожили порядок погашення кредиту та сплати процентів (а.с. 15 зворотня сторона).
Таким чином сторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити ОСОБА_1 у межах строку кредитування за користування кредитними коштами.
Умови укладеного сторонами договору є чіткими, зрозумілими та однозначними.
Отже нарахування процентів за користування кредитом є правомірним, яке підтверджується умовами кредитного договору та доказами кредитної заборгованості.
Розрахунок заборгованості за кредитним договором, укладеним між ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" та ОСОБА_1 , наданий суду позивачем, є належним та допустимим доказом, стосовно надання кредитних коштів клієнту, отримання і використання таких коштів клієнтом, часткової сплати коштів на виконання умов договору, а також нарахування процентів.
Суд зауважує й на тому, що переведення сум проведених позичальником платежів повністю узгоджується з вимогами статті 534 ЦК України, згідно з якими у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу.
28.11.2018 між первісним кредитором та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № 28/1118-01, до якого було укладено додаткові угоди щодо продовження терміну дії факторингу №19 від 28.11.2019, №26 від 31.12.2020, від 31.12.2021 №27, від 31.12.2022 №31, від 31.12.2023 №32, сторонами правочину підписано реєстр прав вимоги № 241 від 25.07.2023, в якому ОСОБА_1 значиться за порядковим номером 352, акт звірки взаємних розрахунків від 31.12.2023 та протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги від 25.07.2023.
27.05.2024 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу № 27/0524-01, на виконання якого підписано реєстр прав вимоги № 1 від 27.05.2024 , де ОСОБА_1 значиться за порядковим номером 12 128 та проведено оплату за договором згідно платіжної інструкції № 6617 від 30.05.2024.
В подальшому, 15.07.2025 між ТОВ «ФК «ЕЙС» та ТОВ «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу №15/07/25-Е, на виконання якого сторони підписали акт прийому-передачі реєстру боржників від 15.07.2025, реєстр боржників, в якому відповідач значиться за порядковим номером 22949, та проведено оплату за договором згідно платіжних інструкцій від 24.09.2025 №361, від 06.10.2025 №381, від 07.10.2025 №383, від 10.10.2025 №385, від 23.10.2025 №396, від 24.10.2025 №401, від 30.10.2025 №404, від 31.10.2025 №409, від 03.11.2025 №411.
Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Ст. 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.
Ст. 1082 ЦК України зобов`язує боржника здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора.
Аналіз змісту ст. 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов до висновку, що відповідно до умов договору факторингу про відступлення прав грошової вимоги за кредитним договором, новий кредитор – позивач набув права грошової вимоги до ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України).
Аналіз досліджених та оцінених судом доказів, що надано позивачем свідчить про те, що між відповідачем та позивачем склалися кредитні правовідносини, в яких позивач є кредитором, а відповідач боржником. Позивач умови договору виконав, відповідач взятих на себе зобов`язань за договором про споживчий кредит щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом не виконує, в результаті чого у нього утворилась заборгованість по кредиту, яка становить 40 643,67 грн. 
За наведених обставин, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 40 643,67 грн.
Вирішуючи питання щодо розстрочки виконання рішення суду суд зауважує на тому, що клопочучи про це відповідач не надав суду доказів щодо наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. 
А тому на даному етапі судового провадження не вбачає підстав для застосування розстрочки виконання рішення суду. Втім, відповідач у відповідності до ст. 435 ЦПК України може звернутися до суду із відповідною заявою після ухвалення рішення суду.
Відповідно до ст. 137 та ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову – на відповідача.
Матеріали справи містять платіжну інструкцію № 36603 від 06.02.2026, що підтверджує понесення позивачем судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору у розмірі 2 662,40 грн., що підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.
Також матеріали справи містять докази понесення позивачем витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 7 000,00 грн. (договір про надання правової допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025, додаткову угоду № 25770988301 від 01.09.2025 до договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025, протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025, акт прийому-передачі наданих послуг від 29.12.2025, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 7073/10).
З огляду на те, що відповідач не скористався своїм правом подання заперечень щодо пред`явленої суми витрат на правову допомогу, вказані кошти підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.10, 11, 81, 141, 259, 263 - 265, 274, 279, 280, 282, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, –
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» ( юридична адреса вул. Юрія Поправки, буд. 6, кабінет 13, м. Київ, інд. 02094, код ЄДРПОУ 42986956 ) заборгованість за кредитним договором № 305619438 від 20.04.2023 у загальному розмірі 40 643 (сорок тисяч шістсот сорок три) гривні 67 копійок.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» (юридична адреса вул. Юрія Поправки, буд. 6, кабінет 13, м. Київ, інд. 02094, код ЄДРПОУ 42986956 ) судовий збір в розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 (сім тисяч) гривень.
Відмовити ОСОБА_1 у розстрочці виконання рішення суду. 
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги на протязі тридцяти днів від дня його винесення до Вінницького апеляційного суду. 
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, тобто, у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:
Позивач: ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС», юридична адреса вул. Юрія Поправки, буд. 6, кабінет 13, м. Київ, інд. 02094, код ЄДРПОУ 42986956; 
Відповідач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації місця проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Головуючий суддя          С.П. СУПЕРСОН