Справа №589/4556/25
Номер провадження 22-ц/816/2426/26
Категорія - 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Сізова Д.В. (суддя-доповідач), 
суддів: Щербаченко М.В., Нестеренка М.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 31 березня 2026 року, ухвалене у м. Глухів, у складі судді Усенко Л.М., повне рішення складено 31 березня 2026 року,
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-капітал» до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог 
У вересні 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду із вказаним позовом, який обґрунтовано такими обставинами.
25 листопада 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір про споживчий кредит № 7346770, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 6000 грн у безготівковій формі зі строком користування 345 днів. Кінцевий строк повернення кредиту, сплати процентів та комісії відповідно до графіка платежів - 05 листопада 2025 року.
28 квітня 2025 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги № 117-МЛ, за яким до позивача за плату перейшло право грошової вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників, зокерма до ОСОБА_1 у розмірі 21 560 грн, з яких: 6000 грн - тіло кредиту, 7560 грн - заборгованість за комісією за обслуговування кредиту та 8000 грн - неустойка.
ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів за договором про споживчий кредит не виконує, внаслідок чого має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Кредит-капітал» у розмірі 21 560 грн, яку товариство просило стягнути з неї на свою користь, а також понесені судові витрати.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 31 березня 2026 року позовні вимоги задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором від 25 листопада 2024 року № 7346770 в розмірі 13 560 грн, з яких: 6000 грн - тіло кредиту, 7560 грн - комісія за обслуговування кредиту. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 1523,44 грн судового збору, 2201,15 грн витрат на професійну правову допомогу.
Суд встановив, що наданими позивачем доказами підтверджено факт укладення між відповідачем та первісним кредитором кредитного договору в електронній формі, отримання позичальником грошових коштів та невиконання нею зобов`язань щодо їх повернення, а також перехід до позивача права вимоги за вказаним договором на підставі договору відступлення прав вимоги, тому погодився із заборгованістю за тілом кредиту та комісією за обслуговування кредиту. 
При цьому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення неустойки у сумі 8000 грн, оскільки вона була нарахована під час дії воєнного стану, а відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України та пункту 6 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» у період дії воєнного стану позичальник звільняється від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені), і неустойка, нарахована з 24 лютого 2022 року, підлягає списанню кредитодавцем. 
Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, вирішити питання розподілу судових витрат.
Вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт надання їй кредитних коштів, оскільки відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» такими доказами є первинні бухгалтерські документи. При цьому апелянт посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11 вересня 2019 року у справі № 755/2284/16-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, відповідно до яких належними доказами видачі кредиту та наявності заборгованості є, зокрема, виписки з рахунків клієнта.
На думку апелянта, позивач не надав виписки з рахунку, доказів фактичного перерахування кредитних коштів, графіка погашення заборгованості, належного розрахунку заборгованості, а також не зазначив у позовній заяві дату отримання відповідачкою кредиту, чим не виконав обов`язок щодо доказування обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Крім того, апелянт зазначає, що умови кредитного договору щодо визначення реальної процентної ставки є несправедливими в розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки порушують принципи справедливості, добросовісності та розумності. 
Із огляду на викладене апелянт вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт надання кредитних коштів, розмір кредиту, правомірність нарахування процентів та наявність заборгованості.
Судове рішення в частині відмови у стягненні неустойки в апеляційному порядку сторонами не оскаржується та відповідно в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Правом на відзив на апеляційну скаргу позивач не скористався.
Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції
25 листопада 2024 року ОСОБА_1 через вебсайт miloan.com подала заяву на отримання кредиту № 7346770, у якій зазначила свої анкетні дані та номер мобільного телефону НОМЕР_1 . Відповідно до змісту заяви, погоджена сума кредиту становила 6 000 грн, загальний строк кредитування - 345 днів, процентна ставка - 0,0010 % річних, комісія за надання кредиту - 12,5 % від суми кредиту, комісія за обслуговування кредиту - 14 % від суми кредиту за кожний розрахунковий період, що визначені Графіком платежів. Періодичність здійснення платежів встановлена таким чином: перший платіж - через 15 днів, надалі - кожні 15 днів відповідно до Графіка платежів. У заяві також зазначено платіжну картку позичальника, на яку підлягали перерахуванню кредитні кошти: № НОМЕР_2 (а.с. 32).
Того ж дня ОСОБА_1 через вебсайт miloan.com подала анкету-заяву на отримання кредиту № 7346770, у якій також зазначила свої анкетні дані та номер мобільного телефону. Згідно зі змістом анкети-заяви, погоджена сума кредиту становила 6 000 грн (замовлена до погодження сума - 6 000 грн), строк кредитування - 15 днів, а саме з 25 листопада 2024 року по 10 грудня 2024 року, а сума до повернення - 25 230 грн. В анкеті-заяві також наведено складові сукупної вартості кредиту (а.с. 35-36).
25 листопада 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір про споживчий кредит № 7346770, про надання кредиту у сумі 6 000 грн строком на 345 днів за умови виконання Графіка платежів. Датою надання кредиту визначено 25 листопада 2024 року. При цьому строк, на який надається кожна окрема частина кредиту, встановлюється Графіком платежів, що є додатком до договору. Кредитний договір підписаний ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором 201083 (а.с. 18-29).
Відповідно до пункту 1.5.1 договору комісія за надання кредиту становить 750 грн та нараховується одноразово в момент видачі кредиту за ставкою 12,5 % від суми кредиту.
Згідно з пунктом 1.5.2 договору комісія за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) за весь строк кредитування становить 18 480 грн та нараховується за ставкою 14 % від суми кредиту в перший день кожного розрахункового періоду за попередній розрахунковий період (крім останнього) відповідно до Графіка платежів, який є додатком № 1 до цього договору.
У розділі «Терміни та визначення» кредитного договору надано визначення таким поняттям:
Комісія за надання кредиту - встановлена в п.1.5.1 цього договору винагорода, що одноразово нараховується кредитодавцем за підготовку, організацію та надання фінансової послуги (кредиту) позичальнику. 
Комісія за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) - встановлена п.1.5.2 цього Договору винагорода за обслуговуванням кредиту (кредитної заборгованості) кредитодавцем протягом всього строку кредитування, що включає цілодобове надання позичальнику актуальної облікової інформації шляхом розміщення її в особистому кабінеті позичальника, зокрема про розмір нарахованої та сплаченої заборгованості за цим договором, її складові, розрахунок поточного платежу, розрахунок суми для повного погашення заборгованості, графік платежів; негайне оновлення інформації при настанні змін, цілодобове забезпечення можливості через особистий кабінет здійснювати миттєвий безкоштовний для позичальника переказ з автоматичним додаванням всіх необхідних реквізитів для погашення заборгованості за цим договором, надсилання позичальнику текстових повідомлень з нагадуваннями про дати платежів, інформування про зарахування платежів, згенеровані одноразові ідейтифікатори/паролі, інші сервісні повідомлення, консультування та надання інформації з питань пов`язаних з обслуговуванням кредиту та виконанням цього договору службами підтримки кредитодавця, тощо, яка нараховується кредитодавцем та сплачується позичальником за кожний визначений Графіком платежів розрахунковий період (крім останнього).
Відповідно до підпункту 2.1 кредитного договору кредитні кошти надаються позичальнику в безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок із використанням платіжної картки № НОМЕР_2 .
Згідно з пунктами 6.1, 6.3 кредитного договору договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, створеному в інформаційно-комунікаційній системі товариства, доступ до якого здійснюється, зокрема, через офіційний вебсайт товариства, відповідний мобільний додаток або інші засоби зв`язку.
Додатком до кредитного договору є Графік платежів до договору про споживчий кредит, яким визначено розрахунковий період тривалістю 15 днів, загальний строк кредитування - 345 днів, а також кількість і розмір платежів - 23 платежі на загальну суму 25 230 грн (а.с. 30).
Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою ТОВ «Мілоан», клієнт ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , з яким укладено договір про споживчий кредит від 25 листопада 2024 року № 7346770, був належним чином ідентифікований товариством. Акцепт договору підписано позичальником із використанням одноразового ідентифікатора 201083, який був надісланий 25 листопада 2024 року о 11 год. 50 хв. на номер мобільного телефону НОМЕР_1 (а.с. 34).
Платіжним дорученням від 25 листопада 2024 року № 143579853 підтверджується перерахування ТОВ «Мілоан» кредитних коштів у сумі 6 000 грн на рахунок, відкритий із використанням платіжної картки № НОМЕР_2 , із призначенням платежу: «кошти згідно з договором № 7346770» (а.с. 37).
ТОВ «Мілоан» сформовано відомість про нарахування та погашення заборгованості за кредитним договором № 7346770, з якої вбачається надання ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 6 000 грн, нарахування та списання комісії за надання кредиту в сумі 750 грн, проведення операцій з нарахування та списання комісії за обслуговування кредиту, а також нарахування штрафу відповідно до пункту 4.1 договору у зв`язку з простроченням позичальником виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, комісій та інших платежів, передбачених договором і Графіком платежів (а.с. 38).
28 квітня 2025 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги № 117-МЛ, за умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право грошової вимоги за договором про споживчий кредит № 7346770, укладеним 25 листопада 2024 року з ОСОБА_1 (а.с. 41-63).
Актом приймання-передачі Реєстру боржників від 28 квітня 2025 року та витягом із Реєстру боржників до договору про відступлення права вимоги від 28 квітня 2025 року № 177-МЛ підтверджується набуття ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 7346770 від 25 листопада 2024 року в розмірі 21 560 грн (а.с. 64, 67).
Оплата за відступлення права вимоги за договором від 28 квітня 2025 року № 177-МЛ підтверджується платіжною інструкцією від 28 квітня 2025 року № 7979 (а.с. 66).
ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» направило ОСОБА_1 досудову вимогу від 10 вересня 2025 року про погашення заборгованості за договором про споживчий кредит № 7346770 від 25 листопада 2024 року в сумі 21 560 грн (а.с. 68).
Відповідно до розрахунку заборгованості, поданого позивачем разом із позовною заявою, станом на день звернення до суду заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» становить 21 560 грн, з яких: 6 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7 560 грн - заборгованість зі сплати комісії за обслуговування кредиту, 8 000 грн - неустойка (а.с. 39, 40).
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Згідно зі статтею 526, частиною 1 статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частин 3, 12 статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Щодо підтвердження укладення кредитного договору
За змістом частини першої, пункту 1 частини другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також інших обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, електронними доказами.
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили, а оцінці підлягають належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Як убачається з матеріалів справи, 25 листопада 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір про споживчий кредит № 7346770, який відповідачка підписала за допомогою одноразового ідентифікатора 201083, надісланого на зазначений нею номер мобільного телефону. З довідки про ідентифікацію вбачається, що відповідачка була належним чином ідентифікована із використанням її персональних даних, реєстраційного номера облікової картки платника податків, номера мобільного телефону та реквізитів платіжної картки, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію».
Сторони у належній формі досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, зокрема щодо суми кредиту, строку кредитування, порядку його повернення, комісії за надання кредиту, комісії за обслуговування кредиту, а також порядку їх нарахування, що підтверджується змістом договору та Графіком платежів, який є його невід`ємним додатком.
Оцінюючи наведені докази у їх сукупності, колегія суддів вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для висновку про укладення між сторонами договору про споживчий кредит та виникнення між ними договірних правовідносин. Відповідачка не надала належних і допустимих доказів, які б спростовували факт укладення договору, проходження нею електронної ідентифікації чи підписання договору одноразовим ідентифікатором.
Щодо підтвердження видачі кредитних коштів
На виконання умов договору ТОВ «Мілоан» 25 листопада 2024 року перерахувало на картковий рахунок відповідачки, відкритий із використанням платіжної картки № НОМЕР_2 , кредитні кошти в сумі 6 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 25 листопада 2024 року № 143579853. Крім того, факт видачі кредиту підтверджується відомістю про нарахування та погашення заборгованості за кредитним договором № 7346770, яка містить відомості про видачу кредитних коштів, нарахування передбачених договором платежів та облік виконання зобов`язань за договором.
Заперечення позичальника про те, що грошові кошти фактично не були нею отримані, є способом заперечення проти позову, а тому підлягають доведенню стороною, яка їх заявляє.
У постанові Верховного Суду від 06 квітня 2026 року у справі № 368/1257/21 зазначено, що тягар доведення того, що грошові кошти насправді не були одержані позичальником від позикодавця, покладається саме на позичальника, який шляхом обґрунтованого заперечення (ексцепції) заперечує проти позову.
Також Верховний Суд у постанові від 03 липня 2025 року у справі № 219/10735/2013 звернув увагу, що за загальним правилом тягар доказування обґрунтованості позовних вимог покладається на позивача, а перевага надається не кількості доказів, а їх належності, допустимості, достовірності та достатності для застосування стандарту більшої переконливості. Аналогічний правовий висновок викладено у пункті 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц.
Оскільки позивач надав належні, допустимі та достовірні докази перерахування кредитних коштів відповідачці, які у своїй сукупності підтверджують належне виконання кредитодавцем обов`язку щодо надання кредиту, а відповідачка не подала належних і допустимих доказів, які б спростовували факт зарахування кредитних коштів на належний їй картковий рахунок, достовірність наданих позивачем документів, використання її персональних даних третіми особами чи укладення кредитного договору без її волевиявлення, колегія суддів доходить висновку, що надані позивачем докази є достатніми та більш вірогідними, ніж заперечення відповідачки про невиконання кредитодавцем свого обов`язку щодо надання кредитних коштів.
Щодо відступлення права вимоги за кредитом 
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 1077 ЦК України (у редакції на час виникнення правовідносин) передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. 
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке настане у майбутньому (майбутня вимога) (стаття 1078 ЦК України у редакції на час виникнення правовідносин).
У постанові Верховного Суду від 07 січня 2026 у справі №727/2790/25 зробив висновок, що допускається відступлення за договором факторингу наявної вимоги та майбутньої вимоги. При цьому для розмежування прав грошової вимоги, що може відступатися на підставі договору факторингу обрано різні критерії. Зокрема, для: (а) наявної вимоги - це строк платежу; (б) майбутньої вимоги - це момент виникнення.
Факт переходу до позивача прав вимоги за вказаним кредитним договором до боржника ОСОБА_1 підтверджується відповідним договором про відступлення права вимоги, складеними на його виконання актом прийому-передачі Реєстру боржників та Реєстром боржників, платіжною інструкцією.
Також за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Докази сплати заборгованості за кредитними договорами жодному із кредиторів у матеріалах справи відсутні.
Щодо стягнення комісії за обслуговування кредиту
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зроблено висновок, що якщо кредитодавець у кредитному договорі не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових і супутніх послуг, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати таку комісію є нікчемними відповідно до частин першої, другої статті 11 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Отже, правовий висновок Верховного Суду не виключає можливості встановлення договором комісії за обслуговування кредиту, а пов`язує правомірність її стягнення з тим, чи визначено кредитним договором перелік додаткових і супутніх послуг, за надання яких така комісія справляється.
Колегія суддів дійшла висновку, що у справі, що переглядається, ця умова дотримана.
Так, у кредитному договорі сторони визначили, що комісія за обслуговування кредиту є винагородою за надання кредитодавцем протягом усього строку кредитування комплексу послуг, який включає цілодобове надання позичальнику актуальної облікової інформації шляхом розміщення її в особистому кабінеті позичальника, зокрема про розмір нарахованої та сплаченої заборгованості за цим договором, її складові, розрахунок поточного платежу, розрахунок суми для повного погашення заборгованості, графік платежів; негайне оновлення інформації при настанні змін, цілодобове забезпечення можливості через особистий кабінет здійснювати миттєвий безкоштовний для позичальника переказ з автоматичним додаванням всіх необхідних реквізитів для погашення заборгованості за цим договором, надсилання позичальнику текстових повідомлень з нагадуваннями про дати платежів, інформування про зарахування платежів, згенеровані одноразові ідейтифікатори/паролі, інші сервісні повідомлення, консультування та надання інформації з питань пов`язаних з обслуговуванням кредиту та виконанням цього договору службами підтримки кредитодавця, тощо, яка нараховується кредитодавцем та сплачується позичальником за кожний визначений Графіком платежів розрахунковий період (крім останнього).
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит.
Таким чином, стаття 11 Закону визначає мінімальний гарантований державою обсяг інформації, який кредитодавець зобов`язаний безоплатно надати споживачу. Водночас зазначена норма не містить заборони сторонам погодити надання позичальнику ширшого обсягу послуг, ніж гарантовано законом, та встановити плату за їх надання.
Аналіз умов спірного договору свідчить, що погоджений сторонами перелік послуг не обмежується безоплатним наданням інформації один раз на місяць на вимогу споживача, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування». Натомість кредитодавець взяв на себе обов`язок забезпечити позичальнику постійний цілодобовий доступ до актуальної інформації про стан кредиту, її автоматичне оновлення при кожній зміні, можливість дистанційного здійснення платежів через особистий кабінет із автоматичним формуванням реквізитів, автоматизоване інформування про строки та результати платежів, а також надання консультацій протягом усього строку кредитування.
Отже, визначений договором обсяг послуг є ширшим, ніж мінімальний обсяг інформації, безоплатне надання якої гарантується статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому погодження сторонами плати за їх надання не суперечить вимогам зазначеного Закону.
За таких обставин колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача комісії за обслуговування кредиту, а доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги 
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (частина 1 статті 374 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 375 ЦПК України).
За результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині - без змін.
Оскільки дію оскаржуваного рішення суду першої інстанції було зупинено ухвалою Сумського апеляційного суду від 06 липня 2026 року, тому після закінчення апеляційного розгляду та залишення рішення суду без змін його дія підлягає поновленню.
Висновки суду щодо судових витрат
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для відшкодування заявнику судових витрат зі сплати судового збору за її подання відсутні.
Керуючись статтями 367-369, 374-376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 31 березня 2026 року - без змін.
Поновити дію рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 31 березня 2026 року.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повна постанова складена 31 липня 2026 року.

Головуючий | Д.В. Сізов

Судд М.В. Щербаченко 

М.В. Нестеренко