Справа № 209/2928/26
Провадження № 2/209/2310/26

РІШЕННЯ
Іменем України

01 липня 2026 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд міста Кам`янського Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Шендрика К.Л.,
за участі секретаря Драгунцевої С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Тайгер-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором, а також судові витрати.
На обґрунтування позову зазначено, що 10 лютого 2025 року відповідач уклав з ТОВ «ФК «Тайгер-Фінанс» кредитний договір № 85878048 про надання кредиту, який був підписаний електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на номер його мобільного телефону, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 7000 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом і комісію за надання кредиту. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання щодо надання позичальнику кредиту. Відповідач своїх зобов`язань за договором № 85878048 від 10 лютого 2025 року належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 35271,60 грн., яка складається з: 7000 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 23721,60 грн. - прострочена заборгованість за сумою відсотків, 1050 грн. - прострочена заборгованість за комісією, 3500 грн. - прострочена заборгованість за штрафами. Таким чином, враховуючи, що відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, просять стягнути з відповідача на їх користь зазначену суму заборгованості.
18 травня 2026 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Представник позивача у позові заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. 
01 червня 2026 року відповідач подав відзив на позов, у якому зазначив, що він заперечує проти позовних вимог у повному обсязі, вважає їх незаконними, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на такі обставини: позивач не додав до позовної заяви жодних належних первинних документів (платіжної інструкції з відміткою банку про виконання, меморіального ордера або офіційної виписки з розрахункового рахунку позивача), що підтверджують реальну видачу йому коштів, їх фактичне перерахування на його рахунок та реальну оплату послуг адвоката. Вимога про стягнення з нього штрафів у розмірі 3500 грн. у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування є прямим та грубим порушенням імперативних норм чинного законодавства України. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором може вважатися належним доказом волевиявлення лише у разі, якщо кредитор може беззаперечно підтвердити, що доступ до мобільного телефона та введення алфавітно-цифрового коду здійснила саме та особа, яка зазначена у договорі. Позивач не надав суду жодних незалежних технічних доказів, які б підтверджували, що CMC-код був отриманий та введений особисто ним, а не третіми особами чи шахраями. Лог-файли, сформовані самою фінансовою компанією на її власному сервері, є внутрішнім документом позивача і не є беззаперечним доказом його особистого волевиявлення. Факт реального надання грошових коштів є повністю недоведеним. Позивач просить стягнути відсотки за користування кредитом у розмірі 23721,60 грн при заявленому тілі кредиту в розмірі 7000 грн. Математичний розрахунок вказує на те, що нарахована сума відсотків становить 338,88 % від суми самого кредиту за один рік користування. Базова процентна ставка складає 0,96% за кожен день користування коштами. У перерахунку на календарний рік це становить 350,4% річних. Встановлення небанківською установою процентної ставки у розмірі понад 350 % річних за своєю суттю є кабальною умовою правочину, яка створює очевидний і явний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Таке нарахування відсотків, яке у 3,4 рази перевищує розмір основного боргу, прямо порушує вимоги частини третьої ст. 509 ЦК України, яка імперативно зобов`язує сторони діяти добросовісно, розумно та справедливо. Він просить суд застосувати принципи розумності та справедливості та повністю відмовити у стягненні штучно роздутих відсотків. Комісія у розмірі 1050 грн. є повністю незаконною, у договорі прямо вказано, що вона не є платою за додаткову чи супутню послугу. Законами України заборонено стягувати комісії за адміністрування боргу або видачу кредиту, які не покривають окрему послугу для клієнта. Позивач не надав разом із позовною заявою жодного платіжного документа, фіскального чека або квитанції, які б підтверджували реальне перерахування грошових коштів у сумі 8000 грн. з рахунку фінансової компанії на рахунок адвокатського об`єднання. Акт наданих послуг є лише декларативним внутрішнім документом та не підтверджує факт понесення реальних витрат. Вимоги про стягнення 8000 грн. за шаблонну роботу є абсолютно неспівмірними зі складністю справи. Також позивач надав суду суперечливий пакет документів: у поштовому описі вкладення адвокат двічі вписав один і той самий документ під різними пунктами для штучного збільшення обсягу роботи. Більше того, поштовий опис датований березнем, а додана до справи банківська довідка про відкриття рахунків створена банком лише у травні, що технічно доводить хаотичність та недостовірність всієї доказової бази позивача. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу за наявними у справі матеріалами.
В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що 10 лютого 2025 року між ТОВ «ФК «Тайгер-Фінанс» та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит № 85878048, який було підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора UN5Qj07G, надісланого на номер його мобільного телефону НОМЕР_1 , та відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 7000 грн., шляхом їх перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 , на строк 360 днів і зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за кожен день користування позикою в розмірі 0,8 % на день, що застосовується протягом пільгового періоду з 10 лютого 2025 року по 12 березня 2025 року, і в розмірі 0,96 % на день, що застосовується протягом періоду з 13 березня 2025 року по 05 лютого 2026 року, а також комісію за надання кредиту в розмірі 15 % від суми кредиту, що становить 1050 грн. Ці обставини підтверджуються копією договору з додатком, паспортом споживчого кредиту, довідкою про ідентифікацію, листом про підтвердження у спішної оплати (у електронному вигляді).
На теперішній час відповідач прострочив виконання зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 35271,60 грн., яка складається з: 7000 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 23721,60 грн. - прострочена заборгованість за сумою відсотків, 1050 грн. - прострочена заборгованість за комісією, 3500 грн. - прострочена заборгованість за штрафами, що підтверджується випискою по рахунку (у електронному вигляді). 
Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Свобода договору закріплена у статтях 6 і 627 ЦК України, відповідно до яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). 
За змістом ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Положення статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію").
При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
Аналогічні за змістом висновки, викладені у численних постановах Верховного Суду, зокрема постанові від 12 січня 2021 по справі № 524/5556/19, від 09 вересня 2020 року по справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року по справі № 127/33824/19 тощо.
Отже, як вбачається з кредитного договору, між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договору, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 
Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 345/3085/19.
Відповідно до правового висновку викладеного в Постанові Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 12 квітня 2022 рок у справі № 756/6038/20, незгода позичальника з умовами та особливостями кредитування, за відсутності зауважень щодо змісту та умов договору під час його укладення та підписання, не є підставою для визнання умов договору такими, що не підлягають виконанню під час вирішення спору про стягнення заборгованості за цим договором, оскільки суперечать принципам цивільного законодавства. 
Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Проаналізувавши встановлені обставини по справі, суд приходить до висновку, що укладений договір № 85878048 від 10 лютого 2025 року відповідає вимогам закону, зобов`язання по зазначеному договору відповідачем у встановлений строк не виконані, сума заборгованості за основним зобов`язанням в розмірі 7000 грн. та комісії в сумі 1050 грн. підтверджена документально, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Суд не приймає посилання відповідача щодо недоведеності отримання ним смс-коду (одноразового ідентифікатора), надісланого на телефон НОМЕР_1 , оскільки саме цей номер телефону був ним зазначений у відзиві на позов, як контактний, тобто відповідач до теперішнього часу ним користується. Відповідачем до суду не надано доказів того, що на момент укладення договору номер телефону НОМЕР_1 був ним втрачений, переданий іншій особі у користування або загублений.
Посилання відповідача щодо недоведеності отримання ним кредитних коштів суд сприймає, як спробу уникнути цивільно-правової відповідальності, оскільки, як тримач банківської картки № НОМЕР_2 він міг отримати виписку по рахунку для спростування отримання ним кредитних коштів і надати її до суду.
Що стосується заборгованості за процентами в розмірі 23721,60 грн., то слід зазначити наступне.
Нарахування процентів за користування кредитними коштами, виданими в рамках кредитних договорів, здійснювалося в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов договорів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтями 11, 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» встановлений обов`язок кредитора щодо неухильного дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів».
Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частина друга статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів).
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»).
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб.
Нараховані та пред`явлені до стягнення відсотки за весь період кредитування становлять 23721,60 грн., що більше ніж у три рази перевищує розмір заборгованості за основною сумою кредиту.
Суд вважає, що дані умови договору є непропорційно високими, що призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальнику, суперечить нормам ЗУ «Про захист прав споживачів», що підтверджується правовими висновками Верховного Суду, які викладені в постановах № 132/1006/19 від 07 жовтня 2020 року, № 910/719/19 від 19 травня 2020 року та № 363/1834/17 від 13 липня 2022 року та № 910/12876/19 від 01 червня 2021 року.
З огляду на вказане, суд вважає, що вимоги ТОВ «ФК «Тайгер-Фінанс» про стягнення з відповідача процентів у відповідності до умов договору № 85878048 від 10 лютого 2025 року підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 10000 грн., оскільки вказана сума буде справедливою та співмірною, з огляду на суму основного боргу.
Що стосується штрафу в розмірі 3500 грн., слід зазначити наступне.
Згідно з п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України №64/2022 введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і триває на цей час.
Враховуючи, що строк дії таких обмежень триває включно з 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, тож підстави для нарахування та стягнення з відповідача штрафу відсутні.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких згідно п. 1 ч. 3 цієї статті віднесено витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. 
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). 
Керуючись ст.ст. 3, 12, 76, 78, 141, 247, 263-265, 274, 279, 354, 430 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Тайгер-Фінанс» (ЄДРПОУ 43561909, місцезнаходження за адресою: 79000, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корп. 28) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості - задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Тайгер-Фінанс» заборгованість за договором № 85878048 від 10 лютого 2025 року в розмірі 18050 (вісімнадцять тисяч п`ятдесят) гривень, яка складається з: 7000 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 10000 грн. - прострочена заборгованість за сумою відсотків, 1050 грн. - прострочена заборгованість за комісією.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Тайгер-Фінанс» судові витрати на плату судового збору в розмірі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривень 46 копійок та понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4093 (чотири тисячі дев`яносто три) гривні 95 копійок.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцяти денний строк з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя       К.Л. Шендрик