Справа № 496/6180/26
Провадження № 3/496/2242/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 серпня 2026 року         м. Біляївка
Суддя Біляївського районного суду Одеської області Пендюра Л.О., за участю прокурора - Коваленко І.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка матеріали, які надійшли з управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , головного спеціаліста відділу планування соціально-економічного розвитку, інвестицій та проектного менеджменту Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області, 
за ч. 1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
УСТАНОВИВ:
Відносно ОСОБА_1 21.07.2026 року складено протокол № 711/2026 про адміністративне правопорушення, що пов`язане з корупцією та ставиться їй в вину те, що вона, перебуваючи на посаді головного спеціаліста відділу планування соціально-економічного розвитку, інвестицій та проектного менеджменту Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області, будучи посадовою особою місцевого самоврядування 15 рангу та суб`єктом декларування відповідно до п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом згідно Примітки ст. 172-6 КУпАП, несвоєчасно 01.04.2026 року, без поважних причин, подала шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2025 рік, чим порушила вимоги ч. 1 ст. 45 Закону та вчинила правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а саме, несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину не визнала, при цьому пояснила, що 29.03.2026 року в період часу з 20 до 21 години заповнила декларацію осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, заповнила всі розділи та подала. 01.04.2026 року на роботі їй повідомили, що вона не подала декларацію за 2025 рік. Вона негайно зайшла на сайт та знову подала декларацію. Будь-якого умислу на не подачу декларації у неї не було. Вважає, що виник збій в програмі, а тому просила провадження по справі закрити. 
Прокурор в судовому засіданні просила визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності та прокурора, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд прийшов до наступного.
Згідно з ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Тобто, законною підставою для накладення на конкретну особу адміністративного стягнення є достатні дані про вчинення цією особою правопорушення, за яке і накладається дане стягнення.
Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом, до нього висуваються певні вимоги, а обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає, та не може бути перекладено на суд.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП характеризується наявністю вини виключно у формі умислу (прямого чи непрямого). При цьому, особа повинна усвідомлювати протиправний характер дій, що порушує встановлені строки подання декларації. Вчинення цього правопорушення з необережності виключає склад адміністративного правопорушення за цією статтею. 
З наявних в матеріалах справи роздруківки послідовності дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинила ОСОБА_1 вбачається, що останньою 29.03.2026 року в період часу 20:10:49 – 21:00:16, до декларації внесені відомості та виконано перевірку повноти та достовірності інформації. Зазначене підтверджує твердження ОСОБА_1 щодо внесення нею інформації до декларації за 2025 рік без порушення строків, передбачених законодавством. Після виявлення нею обставин, що внесена нею інформація значиться не внесеною до декларації, 01.04.2026 року вона додатково внесла інформацію до декларації та отримала позитивний відгук. Тобто ОСОБА_1 здійснила необхідні дії для виконання вимог, передбачених законодавством щодо внесення необхідних відомостей до декларації.
Суд критично відноситься до зазначеного прокурором щодо правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2021 року у справі № 800/30/17 (990/1/1328/18), що незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску встановлених законом строків, оскільки стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами такого факту з боку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Працівниками поліції та прокурором не доведено, що особа знала чи могла знати в певний період часу, а саме до 30.04.2026 року (включно), про обставини не відображення в декларації внесених нею 29.04.2026 року даних, тобто працівником поліції та прокурором не доведено факту наявності умислу вчинення особою відповідного правопорушення.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка, згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується при розгляді справ, як джерело права, зокрема справу «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (Paul and Audrey Edwards v. the United Kingdom) від 14 березня 2002 р., заява № 46477/99, в якій суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
Згідно роз`яснень, які містяться в абзаці другому п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року за № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою може мати місце лише за умови доведеності її вини.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» (Заява № 39598/03) Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема, відсутності складу адміністративного правопорушення.
Недоведеність того, що ОСОБА_1 могла передбачити наслідки не подання фіксації внесеної нею інформації до декларації та відсутність умислу на вчинення зазначеного адміністративного правопорушення, має наслідком відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Керуючись ст. ст. 172-6, 247, 280, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя
ПОСТАНОВИВ:
Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП – закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. 
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя Л.О. Пендюра