Справа № 727/7682/26
Провадження № 2/727/2665/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
07 вересня 2026 року     м. Чернівці
Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:
головуючого судді   Танасійчук Н.М.,
за участю секретаря судового засідання  Маковійчук В.С.,
представника позивача в режимі ВКЗ  Гончаренко І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України, про визнання права іпотекодержателя,
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» (далі – ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ», позивач) звернулося до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі – Фонд, ФГВФО), Національний банк України (далі – НБУ), в якому просило визнати ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» іпотекодержателем за Іпотечним договором № 24.110-038/08-ДИ01 від 26 серпня 2008 року щодо квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .
В обґрунтування позову позивач зазначив, що 26.08.2008 року між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» (далі – АТ «ВТБ Банк», Банк) укладено Генеральну угоду № 24.038/08-ГУ та Кредитний договір № 24.110-038/08-СК, за яким позичальнику надано кредит у розмірі 50 000 доларів США строком до 23.08.2013 із платою 19 % річних, а також Іпотечний договір № 24.110-038/08-ДИ01, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балацьким О.О. і зареєстрований в реєстрі за № 5141, з накладенням заборони відчуження предмета іпотеки – квартири АДРЕСА_1 загальною площею 42,70 кв. м, житловою площею 27,30 кв. м.
Позивач посилався на те, що 20.07.2020 року між АТ «ВТБ Банк» (в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію) та ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» за результатами відкритих торгів (аукціону) від 08.07.2020 року (лот № GL1N418138) укладено Договір № 73-РБ про відступлення прав вимоги, за яким до позивача перейшло право вимоги за Кредитним договором № 24.110-038/08-СК від 26.08.2008, укладеним з ОСОБА_1 , однак похідний Іпотечний договір № 24.110-038/08-ДИ01 окремим нотаріально посвідченим договором до позивача відступлений не був через те, що на момент укладення Договору № 73-РБ Банк уже перебував у процедурі ліквідації і відповідні дії щодо оформлення відступлення прав за іпотечним договором здійснені не були.
Позивач також зазначив, що зняти перешкоди у здійсненні ним прав кредитора за забезпеченим іпотекою зобов`язанням в позасудовому порядку неможливо, оскільки: банк-іпотекодержатель ліквідований без правонаступників на підставі рішення Правління Національного банку України від 18.12.2018 № 849-рш про відкликання банківської ліцензії; за інформацією Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, первинні документи щодо спірного Іпотечного договору в їх розпорядженні відсутні; приватний нотаріус не має права зняти заборону відчуження без відповідного звернення банку-іпотекодержателя; державний виконавець позбавлений можливості звернути стягнення на єдине майно боржника ОСОБА_1 через наявність нез`ясованого обтяження, зареєстрованого за ліквідованим банком.
З огляду на викладене, посилаючись на статті 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 3, 17, 23, 24 Закону України «Про іпотеку» та практику Великої Палати Верховного Суду і Верховного Суду щодо ефективних способів захисту порушеного права, позивач просив суд визнати за ним право іпотекодержателя за Іпотечним договором № 24.110-038/08-ДИ01 від 26.08.2008 щодо вказаної квартири.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 червня 2026 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.
Відповідач ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву до суду не подав, своїм правом на заперечення проти позову у порядку, передбаченому статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України, не скористався, доказів на спростування обставин, викладених позивачем, суду не надав.
Третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, належним чином повідомлена про розгляд справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами направлення їй процесуальних документів, письмових пояснень щодо позову не надала, представників для участі в судових засіданнях не направляла, самостійних вимог щодо предмета спору не заявляла.
Представник третьої особи - Національний банк України подав до суду письмові пояснення щодо позову в яких зазначила таке. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, відповідно до статті 53 ЦПК України вступають у справу, якщо рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін; на переконання Національного банку, рішення в цій справі не впливає на його права чи обов`язки щодо позивача або відповідача, а тому він вважає себе помилково залученим до участі у справі як третю особу. Обґрунтовуючи цю позицію, Національний банк послався на статтю 19 Конституції України, частину першу статті 2 та частину четверту статті 4 Закону України «Про Національний банк України» (за якою Національний банк не відповідає за зобов`язаннями фінансових установ, а фінансові установи не відповідають за зобов`язаннями Національного банку, крім випадків, коли вони добровільно взяли на себе такі зобов`язання), а також на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 (пункт 86) про обов`язок суду самостійно надавати правову кваліфікацію відносинам сторін. При цьому Національний банк не заперечив по суті проти позовних вимог і не висловив власної позиції щодо наявності чи відсутності у позивача права іпотекодержателя, просив суд всебічно, повно та об`єктивно дослідити наявні в матеріалах справи докази, долучити його письмові пояснення до матеріалів справи та розглядати справу без участі його представника.
Ухвалою суду від 07 серпня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні 31 серпня 2026 року в режимі відеоконференцзв`язку прийняла участь представник позивача ОСОБА_2 , яка підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлений судом належним чином у спосіб, відзиву на позовну заяву не подав, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, доказів поважності причин неявки не надано.
Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, якщо інше не передбачено цим Кодексом. За таких обставин суд визнав за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами за відсутності відповідача та третіх осіб.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд встановив такі обставини.
26.08.2008 року між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» укладено Генеральну угоду № 24.038/08-ГУ, на умовах якої Банк зобов`язався надавати клієнту кредитні кошти в межах ліміту, еквівалентного 100 000 доларів США, та Кредитний договір № 24.110-038/08-СК, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 50 000 доларів США строком повернення до 23.08.2013 року зі сплатою 19 % річних (копія Генеральної угоди № 24.038/08-ГУ, копія Кредитного договору № 24.110-038/08-СК у матеріалах справи).
Того ж дня, 26.08.2008 року, між тими самими сторонами укладено Іпотечний договір № 24.110-038/08-ДИ01, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балацьким О.О., зареєстрований в реєстрі за № 5141, з накладенням заборони відчуження предмета іпотеки. Предметом іпотеки за вказаним договором є квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 42,70 кв. м, житловою площею 27,30 кв. м, яка на момент укладення іпотечного договору належала ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору дарування від 02.10.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Каленюк В.С. за реєстровим № 4320 та зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 03.10.2006 року (копія Іпотечного договору № 24.110-038/08-ДИ01, службова записка головного юрисконсульта Відділу претензійно-позовної роботи в регіонах Управління по роботі з проблемними активами Юридичного департаменту АТ «ВТБ Банк» у матеріалах справи).
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором АТ «ВТБ Банк» звернулося до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.06.2010 у справі № 2-1535/2010 позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ «ВТБ Банк» 457 426,96 грн заборгованості за кредитним договором та понесені судові витрати. Рішення набрало законної сили, на його підставі 02.09.2010 року видано виконавчий лист, відкрито виконавче провадження.
30.04.2013 року державним виконавцем проведено опис і арешт предмета іпотеки; 25.11.2013 за протоколом № 32613112 проведено прилюдні торги з реалізації квартири, за результатами яких квартиру придбано ОСОБА_3 за 179 541,75 грн; 06.12.2013 право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 .
Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 26.02.2014 (справа № 727/2-10888/13, № 22ц-288/14р) рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.12.2013 скасовано та ухвалено нове рішення, яким визнано недійсними прилюдні торги від 25.11.2013 з реалізації вказаної квартири та акт державного виконавця про проведення прилюдних торгів, затверджений начальником Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції 28.11.2013.
Судом встановлено, що, незважаючи на скасування прилюдних торгів, кошти, одержані від реалізації квартири (138 727,28 грн), Банку перераховані не були, про що листом від 18.06.2019 року повідомив начальник Першого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 20.06.2019 року право власності на квартиру продовжувало значитися зареєстрованим за ОСОБА_3 , а відомості про державну реєстрацію іпотеки в реєстрі на той момент були відсутні. Разом з тим, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 20.12.2019 року на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці у справі № 727/10888/13-ц та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 26.02.2014 № 22ц-288/14р державним реєстратором внесено запис про скасування права власності ОСОБА_3 на квартиру.
Отже, суд встановлює, що на момент розгляду цієї справи право власності на предмет іпотеки – квартиру АДРЕСА_1 – залишається за первісним власником і боржником – ОСОБА_1 , що узгоджується зі змістом позовної заяви, службовою запискою та поясненнями представника позивача про те, що єдиним майном, яке належить ОСОБА_1 на праві власності, є вказана квартира, яка перебуває під обтяженням (забороною відчуження) на користь банку-іпотекодержателя. Оскільки обставин переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця ОСОБА_1 до іншої (третьої) особи судом не встановлено, положення статті 23 Закону України «Про іпотеку» щодо збереження іпотеки за новим власником майна у цій справі застосуванню не підлягають: спірні правовідносини стосуються виключно зміни особи кредитора (іпотекодержателя) за незмінного іпотекодавця та незмінного предмета іпотеки.
18.12.2018 року Правління Національного банку України прийняло рішення № 849-рш про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «ВТБ Банк». Відповідно до наявного в матеріалах справи витягу про ліквідацію Банку, повноваження щодо здійснення ліквідації АТ «ВТБ Банк» здійснює безпосередньо Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, який, зокрема, забезпечив реалізацію активів Банку на відкритих торгах (аукціонах).
20.07.2020 року між АТ «ВТБ Банк» в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію та ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» укладено Договір № 73-РБ про відступлення прав вимоги за результатами відкритих торгів (аукціону), проведених 08.07.2020 (лот № GL1N418138), що підтверджується копією Договору № 73-РБ, копією Додатку № 1 до нього (реєстру боржників, права вимоги до яких відступлено) та листом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03.03.2026 № 49-1988/26. Відповідно до пункту 1 Договору № 73-РБ Банк відступив ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» право вимоги до позичальників, зазначених у Додатку № 1 до Договору, включно з правом вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 24.110-038/08-СК від 26.08.2008. Факт включення вимоги до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за вказаним кредитним договором до реєстру заборгованостей, які були предметом відступлення за Договором № 73-РБ (лот № GL1N418138), додатково і однозначно підтверджено листом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03.03.2026 № 49-1988/26.
Разом з тим судом встановлено, що окремого нотаріально посвідченого договору про відступлення прав саме за Іпотечним договором № 24.110-038/08-ДИ01, який відповідно до пункту 1 Договору № 73-РБ мав укладатися одночасно з відступленням права вимоги за основним (кредитним) зобов`язанням, сторонами Договору № 73-РБ укладено не було. Ця обставина визнається самим позивачем у позовній заяві, який прямо зазначив, що «похідний Іпотечний договір № 24.110-038/08-ДИ01 від 26.08.2008 р. не був відступлений до ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» та не спростована жодним з учасників справи.
Зазначена обставина додатково підтверджується змістом листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03.03.2026 № 49-1988/26, відповідно до якого право вимоги за Кредитним договором № 24.110-038/08-СК від 26.08.2008 було виставлено Банком на продаж і реалізовано на відкритих торгах (аукціоні) від 08.07.2020 (лот № GL1N418138) саме як «беззаставне» (код активу – 205), тобто без прав за забезпечувальним (іпотечним) правочином. Отже, як зміст самого Договору № 73-РБ, так і офіційна позиція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як особи, яка здійснювала продаж активів банку, узгоджено підтверджують, що предметом відступлення на користь ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» було виключно право вимоги за основним (кредитним) зобов`язанням, тоді як права за Іпотечним договором № 24.110-038/08-ДИ01 позивачу не відступлялися і залишилися неоформленими за жодною з передбачених законом процедур.
Судом також встановлено, що ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» після набуття права вимоги за кредитним договором звернулося до органу державної виконавчої служби із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, за результатами розгляду якої відбулася заміна стягувача у виконавчому провадженні, відкритому на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.06.2010 у справі № 2-1535/2010.
28.01.2026 року ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» звернулося до Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із запитами щодо місцезнаходження Іпотечного договору № 24.110-038/08-ДИ01 і можливості вчинення дій щодо зняття перешкод у зверненні стягнення на предмет іпотеки. Національний банк України у відповіді на запит повідомив, що кредитна справа на ім`я ОСОБА_1 в описах архівних справ АТ «ВТБ Банк», прийнятих на зберігання Національним банком України, не значиться, Національний банк України правонаступником АТ «ВТБ Банк» не є та не наділений повноваженнями щодо зняття обтяжень з майна боржників ліквідованого банку. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у листі від 03.03.2026 № 49-1988/26 повідомив, що первинні документи АТ «ВТБ Банк», у тому числі щодо спірного іпотечного договору, у Фонду відсутні.
Судом встановлено, що приватний нотаріус, який наклав заборону відчуження предмета іпотеки, не має правових підстав для її зняття без відповідного звернення (згоди) банку-іпотекодержателя, а державний виконавець позбавлений можливості звернути стягнення на єдине майно боржника ОСОБА_1 з огляду на наявність нез`ясованого обтяження, зареєстрованого за ліквідованим без правонаступників банком.
За таких обставин суд встановлює, що жодний із суб`єктів владних повноважень чи інших учасників цивільного обороту (приватний нотаріус, державний виконавець, Національний банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб) не має правових або технічних можливостей у позасудовому порядку внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» як іпотекодержателя за Іпотечним договором № 24.110-038/08-ДИ01 та зняти відповідне обтяження, доки права позивача як іпотекодержателя не будуть підтверджені в судовому порядку.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Факт укладення Кредитного договору № 24.110-038/08-СК від 26.08.2008 та факт невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за ним встановлені рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.06.2010 у справі № 2-1535/2010, яке набрало законної сили. Судом встановлено та не спростовано учасниками справи, що на підставі Договору № 73-РБ від 20.07.2020 право вимоги за вказаним кредитним договором до ОСОБА_1 в повному обсязі перейшло від АТ «ВТБ Банк» до ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» відповідно до частини першої статті 512, статті 514 ЦК України, а відтак позивач набув статусу кредитора ОСОБА_1 за основним (кредитним) зобов`язанням. Разом з тим предметом цього спору є не право вимоги за кредитним договором, а похідне від нього право іпотекодержателя за Іпотечним договором № 24.110-038/08-ДИ01, тому суд оцінює обставини справи саме в цій площині.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-IV (далі – Закон про іпотеку) іпотека – вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до частини першої статті 3 цього Закону іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду; перелік цих підстав є вичерпним.
Статтею 24 Закону про іпотеку встановлено спеціальний порядок відступлення прав саме за іпотечним договором: відступлення прав за іпотечним договором здійснюється за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням; правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню; відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Ця норма має імперативний характер і обумовлена тим, що іпотека є речовим обтяженням нерухомого майна, чинність та зміст якого визначаються за принципом публічної достовірності Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а не самим лише фактом переходу права вимоги за забезпеченим зобов`язанням.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.05.2024 у справі № 754/8750/19, на яку в обґрунтування позову посилається і сам позивач, дійшла висновку, що права вимоги за основним зобов`язанням та права за іпотечним договором не можуть вважатися одночасно відступленими на користь різних осіб; конструкція «абстрактної іпотеки», тобто іпотеки, відірваної від особи дійсного кредитора за забезпеченим нею зобов`язанням, оскільки іпотекодержателем може бути лише кредитор за основним зобов`язанням. Разом з тим Велика Палата Верховного Суду виснувала, що недотримання встановленої законом процедури одночасного відступлення прав за основним та іпотечним договорами саме по собі не тягне автоматичного припинення іпотеки з підстав, не передбачених статтею 17 Закону про іпотеку, а іпотекодержателем в такому разі залишається особа, яка востаннє набула цього статусу в передбаченому законом порядку (тобто з дотриманням вимог щодо нотаріального посвідчення та державної реєстрації відступлення), доки в такому самому порядку цей статус не перейде до іншої особи.
Застосовуючи наведений правовий висновок до обставин цієї справи, суд враховує, що позивач сам підтверджує та не заперечує, що окремий нотаріально посвідчений договір про відступлення прав за Іпотечним договором № 24.110-038/08-ДИ01, який згідно з пунктом 1 Договору № 73-РБ мав укладатися одночасно з відступленням права вимоги за кредитним договором, сторонами не укладався. Ця обставина додатково підтверджується листом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03.03.2026 № 49-1988/26, яким засвідчено, що право вимоги за Кредитним договором № 24.110-038/08-СК було реалізовано на торгах саме як «беззаставне» (код активу – 205), тобто Фонд, здійснюючи продаж активів банку в межах ліквідаційної процедури, свідомо не включив до предмета відступлення права за забезпечувальним (іпотечним) правочином. За таких обставин єдина законна підстава виникнення в позивача права іпотекодержателя, передбачена статтею 3 Закону про іпотеку, – договір (в даному разі – договір відступлення прав за іпотечним договором, вчинений з дотриманням статті 24 цього Закону), – відсутня; не встановлено судом і виникнення такого права на підставі закону чи рішення суду до моменту звернення позивача з цим позовом.
Відповідно до статті 15, частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи інтересу; одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Разом з тим за усталеною практикою Верховного Суду визнання права як спосіб захисту застосовується у випадку, коли належне позивачу право виникло та існує, однак не визнається, оспорюється чи не підтверджується іншою особою; цей спосіб захисту не може підміняти собою встановлений законом спеціальний (в тому числі нотаріальний) порядок набуття речового права і не може використовуватися для створення (виникнення) права, яке до звернення до суду в особи позивача не виникло з передбачених законом підстав. Задоволення позовної вимоги про визнання права за відсутності самого матеріального права призводило б до того, що судове рішення підміняло б собою нотаріально посвідчений правочин про відступлення прав за іпотечним договором, недотримання форми якого відповідно до частини першої статті 220 ЦК України за загальним правилом тягне нікчемність відповідного правочину, а не його автоматичне визнання вчиненим за рішенням суду поза передбаченими законом винятковими підставами (частина друга статті 219 ЦК України), які в цій справі відсутні і на які позивач не посилався.
Суд враховує, що положення статей 3, 17 Закону про іпотеку про похідний (акцесорний) характер іпотечного зобов`язання, на які посилається позивач, визначають залежність долі іпотеки від долі основного зобов`язання (тобто – коли, у зв`язку з чим і за яких умов іпотека припиняється), але не скасовують імперативної вимоги статті 24 цього Закону щодо порядку переходу прав за іпотечним договором до іншої особи. Акцесорний характер іпотеки означає, що вона не може існувати без забезпеченого нею зобов`язання, а не те, що права іпотекодержателя переходять до нового кредитора за основним зобов`язанням автоматично, без вчинення відповідного нотаріально посвідченого правочину. Обставини, на які посилається позивач, – перебування банку-цедента в процедурі ліквідації, відсутність в Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб первинних документів щодо спірного іпотечного договору, – унеможливлюють позасудове оформлення відступлення прав за іпотечним договором, однак самі по собі не є встановленими законом підставами виникнення права іпотекодержателя і не можуть заміняти собою нотаріальний правочин, вчинення якого закон покладає на сторони відповідних договірних відносин, включно з можливістю позивача звернутися до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як особи, уповноваженої діяти від імені банку, з вимогою про вчинення такого правочину, та в разі необґрунтованої відмови – оскаржити таку відмову чи бездіяльність Фонду в судовому порядку.
Посилання позивача на постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 та від 19.06.2019 у справі № 643/17966/14-ц, а також на постанову Одеського апеляційного суду від 01.02.2024 у справі № 495/8931/18 і постанову Верховного Суду від 01.03.2021 у справі № 201/16014/13-ц, суд відхиляє, оскільки наведені у них правові висновки стосуються ефективності способу захисту та збереження іпотеки при переході права власності на предмет іпотеки до нового власника (стаття 23 Закону про іпотеку), тоді як у цій справі, як встановлено судом, особа іпотекодавця (власника предмета іпотеки) протягом усього періоду залишалася незмінною – ОСОБА_1 , а спір стосується виключно того, чи перейшли права іпотекодержателя (кредитора за забезпечувальним зобов`язанням) до позивача, що є принципово іншим питанням, врегульованим спеціальною нормою статті 24 Закону про іпотеку, а не статтею 23 цього Закону.
За таких обставин суд дійшов висновку, що ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ», не набувши права за Іпотечним договором № 24.110-038/08-ДИ01 у порядку, передбаченому статтею 24 Закону про іпотеку, не є іпотекодержателем за вказаним договором, а тому відсутнє саме право, визнання якого позивач просить в суду. Позовна вимога про визнання права іпотекодержателя за відсутності у позивача такого права в його розумінні як речового обтяження нерухомого майна не може бути задоволена, оскільки задоволення такого позову не відповідало б завданням цивільного судочинства, визначеним статтею 2 ЦПК України, і не було б ефективним та законним способом захисту в розумінні статті 5 ЦПК України та статті 16 ЦК України.
Суд окремо зазначає, що відмова в задоволенні цього позову не позбавляє ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» права вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 24.110-038/08-СК від 26.08.2008, підтвердженого рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.06.2010 у справі № 2-1535/2010, яке позивач може реалізовувати в межах відповідного виконавчого провадження на загальних підставах, а також не позбавляє позивача права звернутися до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з вимогою про належне (нотаріальне) оформлення відступлення прав за Іпотечним договором № 24.110-038/08-ДИ01, а в разі відмови – оскаржити таку відмову в окремому судовому провадженні.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2872,67 грн, що підтверджується платіжним дорученням, наявним у матеріалах справи.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; при відмові в позові судові витрати позивача не відшкодовуються і покладаються на позивача. Оскільки в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2872,67 грн покладаються на позивача та відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2–5, 12, 13, 76–89, 133, 141, 211, 259, 263–265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 15, 16, 219, 220, 512, 514, 526, 1054 Цивільного кодексу України, статтями 1, 3, 17, 23, 24 Закону України «Про іпотеку», суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України, про визнання права іпотекодержателя – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення (в порядку ст. 284 ЦПК України) може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20 ти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя         Н.М. Танасійчук