Справа № 420/3103/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій, бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить:
визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо призначення 26.10.2017 ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2014, 2015 та 2016 роки;
визнати протиправною бездіяльність щодо переведення ОСОБА_1 (ідентифікаційний код – НОМЕР_1 ) на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-IV з 01 грудня 2025 року із застосуванням середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2022, 2023 та 2024 роки відповідно до частин першої та другої статті 40 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-IV;
зобов`язати Головне управління ПФУ в Одеській області перевести ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на пенсію за віком з 01 грудня 2025 року відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-IV із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2022, 2023 та 2024 роки відповідно до частин першої та другої статті 40 Закону №1058-IV.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що розпорядженням ГУ ПФУ в Одеській області №630003 від 26.10.2017 ОСОБА_1 органом ПФУ самовільно призначено пенсію відповідно до нового закону із застосуванням при розрахунку показника середнього заробітку за 2014, 2015 та 2016 роки в розмірі 3764,40 грн, що станом на 2025 рік призводить до отримання ОСОБА_1 пенсійних виплат в розмірі нижчому ніж ті, на які він має право при отриманні пенсії за віком.
Позивач зазначає, що враховуючи, що переведення з одного виду пенсії на інший може бути здійснено виключно на підставі заяви пенсіонера, то позивач 10.11.2025 звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про вчинення органом ПФУ дій щодо переведення ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV з 01 грудня 2025 року із застосуванням середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2022, 2023 та 2024 роки відповідно до частин першої та другої статті 40 Закону №1058-IV. ГУ ПФУ в Одеській області сформувало відповідь від 15.12.2025 №39849 38223/П-02/8-1500/25, зміст якої свідчить про ігнорування заяви позивача, оскільки органом ПФУ по факту надано зведену інформацію про проведення ним періодичного перерахунку пенсії ОСОБА_1 кожні 2 роки, починаючи з 2020 та інформуванням, що наступний перерахунок відбудеться 01.04.2026. 
Позивач вважає дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо самовільного призначення 26.10.2017 ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2014, 2015 та 2016 роки в розмірі 3764,40 грн без жодних заяв та ініціативи позивача протиправними. 
Також, позивач вважає бездіяльність щодо переведення ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV з 01 грудня 2025 року із застосуванням середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2022, 2023 та 2024 роки відповідно до частин першої та другої статті 40 Закону №1058-IV протиправною.
Ухвалою суду від 11.02.2026 адміністративний позов залишено без руху, позивача повідомлено про необхідність у 10-денний строк з дня отримання копії ухвали усунути недоліки.
Ухвалою суду від 26.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.
До суду від представника відповідача – Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає у повному обсязі, в задоволенні позову просить відмовити.
Представник відповідача у відзиві вказує, що не можна застосовувати показник середньої заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії, як це передбачено статтею 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки автоматичне переведення не передбачає нового призначення пенсії на загальних підставах.
Відповідача зазначив, що Головне управління не порушувало прав, свобод та інтересів Позивача, а діяло лише на підставі норм чинного законодавства України.
Представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що згідно даних пенсійної справи ОСОБА_1 , йому вперше призначено пенсію (наукову) з 07 липня 2010 року на підставі заяви про призначення пенсії від 16.07.2010 в порядку передбаченому ст. 24 Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність» №1977-XII 13.12.1991 із розрахунку 90 відсотків середньомісячної заробітної плати. ОСОБА_1 жодних заяв щодо призначення пенсії на інших підставах або переведення на інший вид пенсії не подавав, так як в матеріалах його пенсійної справи є єдина заява від 16.07.2010. Крім того, ОСОБА_1 не могли у 2010 році призначили пенсію згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058, так як цей вид пенсії йому призначено Відповідачем самостійно в жовтні 2017 року, що підтверджується змістом Розпорядження №630003 від 28.10.2017 де вказано, що пенсію за віком призначено відповідно до нового закону. При цьому, рішення про перерахунок пенсії №951380830003 від 26.11.2018 дає змогу ідентифікувати Закон, на підставі якого ОСОБА_1 без його ініціативи у жовтні 2017 року призначено пенсію — Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». ГУ ПФУ в Одеській області не мало право 28.10.2017 самовільно або в автоматичному порядку призначати (переводити) ОСОБА_1 на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV без його заяви, яка позивачем не подавалася. Відповідач заперечень щодо зазначених обставин не викладав, витребуваних судом доказів на момент подачі відзиву теж не надав. Із заявою про отримання пенсії за віком з 01.12.2025 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 IV ОСОБА_1 звернувся до відповідача вперше. На підставі заяви позивача від 10.11.2025 ГУ ПФУ в Одеській області мало б з 01.12.2025 почати виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі Закону №1058-IV з врахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2022-2024 роки.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.
ОСОБА_1 з 07.07.2010 року призначено пенсію за віком наукового працівника відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 13.12.1991 №1977-XII, а в подальшому з 01.10.2017 року переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.
Листом від 15.12.2025 № 39849-38223/П-02/8-1500/25 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області у відповідь на заяву ОСОБА_1 щодо переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», повідомлено: 
« Умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат встановлені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі-Закон), згідно з яким розмір пенсії залежить від страхового стажу, розміру заробітної плати та інних чинників.
З 07.07.2010 Вам призначено пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону.
Відповідно до частини 4 статті 42 Закону, якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсій проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати, з якої обчислена пенсія
У разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.
Органи Пенсійного фонду щороку з 1 квітня без додаткового звернення особи проводять перерахунок пенсії тим особам, які на 1 березня року, в якому здійснюється перерахунок, набули право на проведення перерахунку, передбаченого абзацами першим третім цієї частини.
На зазначених підставах Вашу пенсію з 01.04.2020 автоматично перераховано при страховому стажі 48 років 10 місяців (враховано по 29.02.2020) та з 01.04.2022 при страховому стажі 50 років 10 місяців (враховано по 28.02.2022).
3 01.04.2024 Baшу пенсію автоматично перераховано при страховому стажі 52 роки 4 місяці (враховано по 31.08.2023), середньомісячній заробітній платі 23742,86 грн (2,96991 7994,47 грн), визначеній за періоди з 01.07.1995 по 30.06.2000 згідно довідки про заробітну плату та 101.07.2000 по 31.07.2010 за даними персоніфікованого обліку, та її розмір становив 13522,34 грн.
Проводити розрахунок пенсії з врахуванням страхового стажу та заробітної плати немає підстав, оскільки відсутні відпрацьовані 24 місяці (наявні 1 рік 6 місяців) страхового стажу після попереднього перерахунку.
Наступний перерахунок з врахуванням додаткового набутого страхового стажу відповідно до частини 4 статті 42 Закону, буде проведено автоматично з 01.04.2026».
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі по тексту - Закон України №1058-IV).
У відповідності до частини 2 статті 7 Закону України №1058-IV пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 01.07.2000. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 01.07.2000 становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30.06.2000 незалежно від перерв.
Положеннями частини 2 статті 40 Закону України №1058-IV передбачено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:
Зп = Зс х (Ск : К),
де:
Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.
Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n);
К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Відтак, у випадку призначення пенсії на підставі Закону України №1058-IV, при обчисленні пенсії враховується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Згідно з частиною 3 статті 45 Закону України №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Системний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що частиною 3 статті 45 Закону України №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Відтак, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України №1058-ІV.
Вказане відповідає правовій позиції, наведеній Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31.05.2019 у справі №314/272/17 (2-а/314/33/2017), від 31.03.2020 у справі №348/1296/17, від 01.03.2021 у справі №488/1409/16-а.
Також суд зазначає, що відповідно положень статті 24 Закон України «Про наукову і науково-технічну діяльність» № 1977-XII від 13.12.1991 року, чинного на момент призначення пенсії позивачу, держава встановлює для наукових (науково-педагогічних) працівників, які мають необхідний стаж наукової, науково-технічної, науково-педагогічної, науково-організаційної роботи на державних підприємствах, в установах, організаціях пенсії на рівні, який забезпечує престижність наукової праці та стимулює систематичне оновлення наукових кадрів.
Пенсія науковому (науково-педагогічному) працівнику призначається при досягненні пенсійного віку: чоловікам - за наявності стажу роботи не менше 25 років, у тому числі стажу наукової роботи не менше 20 років; жінкам - за наявності стажу роботи не менше 20 років, у тому числі стажу наукової роботи не менше 15 років.
Пенсії науковим (науково-педагогічним) працівникам призначаються у розмірі 80 відсотків заробітної плати наукового (науково-педагогічного) працівника, що визначається відповідно до статей 65 і 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
За кожний повний рік роботи понад стаж наукової роботи, визначений частиною другою цієї статті, пенсія збільшується на один відсоток заробітної плати, але не може бути більше 90 відсотків середньомісячної заробітної плати.
Отже, дія Закону № 1977-XII поширювалася на визначення права особи на пенсію, тоді як умови розрахунку цієї пенсії регулювалися нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до приписів статті 37 Закон України «Про наукову і науково-технічну діяльність» № 848-VIII від 26.11.2015, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, пенсійне забезпечення наукових (науково-педагогічних) працівників здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Як встановлено судом, позивачу було призначено пенсію за віком наукового працівника відповідно до Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" від 13.12.1991 №1977-XII, а в подальшому - переведено на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV.
03.10.2017 ухвалено Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, яким з 1 жовтня проведено осучаснення пенсій, а саме: пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки (3764,40грн.) із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.
Тому відповідачем при обрахуванні розміру пенсії під час переведення позивача на пенсію за віком за Законом № 1058-ІV правильно застосовано показники середніх заробітних плат за 2014, 2015 та 2016 роки.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 10.11.2022 року у справі №813/2355/18, в якій Судом за аналогічних обставин справи надавалася оцінка застосуванню нормам матеріального права, зокрема, статті 37 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Крім того, подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суд. Зокрема, у постанові від 17.05.2021 у справі № 185/1473/17, підтриманої у постанові від 18 червня 2024 року у справі №280/4122/23, Верховний Суд, виснував наступне: «у випадку задоволення заяви позивача про переведення (призначення) його на пенсію за віком на загальних підставах, буде відсутнє переведення з одного виду пенсії на інший, оскільки пенсія за віком на пільгових умовах, призначена йому відповідно до статті 13 Закону №1788-ХІІ є різновидом пенсії за віком зі зменшенням загального пенсійного віку, що унеможливлює призначення позивачу пенсії за віком на загальних підставах повторно у зв`язку з досягненням загального пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-ІV.».
Частиною 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що визначена частиною 2 статті 40 цього Закону середня заробітна плата (дохід) для призначення пенсії, тобто за три календарні роки, що передують року звернення, застосовуються лише у випадку переведення з одного виду пенсії на інший або призначення пенсії вперше.
З огляду на викладене, у даному випадку мало місце призначення того ж виду пенсії (пенсії за віком), а тому такий самий вид пенсії не може бути призначений повторно на підставі положень Закону №1058-ІV та, відповідно, не може бути застосований при обчисленні пенсії показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три останні роки.
Таким чином, суд вважає, що доводи позивача щодо протиправності дій відповідача щодо призначення 26.10.2017 ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2014, 2015 та 2016 роки та необхідності застосування показника середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за 2022-2024 роки, є необґрунтованими.
За вищевикладених обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі “Серявін та інші проти України” від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати відповідно до статті 139 КАС України розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 9, 72-73, 77, 90, 242, 245, 255, 295 КАС України суд
ВИРІШИВ:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій, бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.
Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).
Відповідач: Головне управління ПФУ в Одеській області (код ЄДРПОУ 20987385, адреса: вул. Канатна, 87, м. Одеса, 65012).

Суддя П.П. Марин

.