Справа № 369/10546/25
Провадження № 2/369/4436/26
РІШЕННЯ
Іменем України
30.03.2026 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі головуючого судді Янченка А.В., за участю секретаря судового засідання Лисяк К.О., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , представника третьої особи Івченка Д.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу № 369/10546/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: Приватний нотаріус Степанчук Наталія Олександрівна, ОСОБА_5 , про визнання договору дарування квартири недійсним, 
В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачу, ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належала квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
29.03.2023 року, відповідно до довіреності, виданої приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Степанчуком Н.О., ОСОБА_1 , уповноважила ОСОБА_5 оформити та зареєструвати право власності на вище зазначену квартиру на її ім`я.
Право власності ОСОБА_1 частку квартири зареєстроване в Державному реєстрі речових прав 10 серпня 2023 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2780667732080, номер відомостей про речове право 51357086.
ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер чоловік позивачки ОСОБА_6 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
09.04.2025 року, ОСОБА_1 , звернулась до державного нотаріуса Вишневої державної нотаріальної контори Білінець О.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого чоловіка ОСОБА_6 на частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Проте 09.04.2025 року отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. 
Причиною відмови стали ті обставини, що згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна, сформованою державним нотаріусом Вишневої державної нотаріальної контори Білінець О.П. 09.04.2025 року №421845992, право власності на вказану частку квартири зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Степанчук Н.О. 18.08.2023 року, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 68936123 від 18.08.2023 року, за іншою особою (номер запису про право власності: 51419883, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 2780667732080), на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Степанчук Н.О. 18.08.2023 року за р.№1265, за яким ОСОБА_6 , подарував (одну другу) частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Лише після вище вказаних обставин ОСОБА_1 , дізналась про договір дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Степанчук Н.О. 18.08.2023 року за реєстровим №1265.
Відповідно до вказаного договору ОСОБА_5 , що діяв від імені гр. ОСОБА_6 та від імені ОСОБА_1 подарував квартиру АДРЕСА_2 , своїй дружині ОСОБА_4 .
ОСОБА_5 , діяв в інтересах ОСОБА_1 , на підставі довіреності, виданої приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Степанчуком Н.О., за реєстровим №454 від 29.03.2023 року.
Відповідно до Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей №55523848 від 05.06.2025 року, дію довіреності бланк НСК 477618 від 29.03.2023 року, було припинено на підставі заяви ОСОБА_1 від 05.06.2025 року.
Позивач вважає, що даний договір дарування є недійсним, враховуючи наступні обставини.
Позивач, ОСОБА_1 укладаючи дану довіреність помилилася щодо обставин, які мають істотне значення та не повністю усвідомлювала свої дії через стан здоров`я та прийом ліків.
Відповідно до медичної довідки від 10.08.2022 року, встановлено діагноз: 125.2 - Перенесений у минулому інфаркт міокарду, 120.8 - Інші форми стенокардії, 111.0 - Гіпертензивна [гіпертонічна] хвороба з переважним ураженням серця з (застійної) серцевою недостатністю, I48 - Фібриляція та тріпотіння передсердь* IXC: стенокардія ФК ІІ (два), післяінфарктний (Q - інфаркт передньо-бокової стінки від 21.06.22 року, Q - інфаркт задньої стінки невідомої давності) кардіосклероз, хронічна аневризма лівого шлуночка, пристінковий тромб верхівки лівого шлуночка, постійна форма фібриляції передсердь, CHA2DS2VASc - 6 балів. Гіпертонічна хвороба III (три) ст., ступінь 2, ризик дуже високий СН ІІ А (два А) ст.
Відповідно до консультативного висновку спеціаліста №4 від 08.08.2023 року, встановлено діагноз: цукровий діабет 2 тип, важка форма, стан декомпенсації, універсальна діабетична ангіопатія (ІМ 2022р) діабетична периферична поліневропатія, багатовузловий зоб, еутиреоз.
Відповідно до Консультації офтальмолога від 11.02.2025 року, позивачу встановлено діагноз: початкова стареча катаракта.
Причиною укладання даної довіреності на підставі якої був укладений договір дарування квартири, було оформлення документів про право власності на частину квартири на ім`я ОСОБА_1 , оскільки у позивача ніколи не було наміру дарувати відповідачу свою квартиру. Тобто укладаючи вищезазначену довіреність, позивач не мала на меті позбавляти себе права власності на нерухоме майно (квартиру), яка була і є єдиним місцем проживання та єдиним нерухомим майном в цілому. Фактично укладений договір за своєю правовою природою набув ознак фіктивності, оскільки фіктивний є правочин, який створено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися даним правочином, що також передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 234 ЦК України. 
Також позивач посилається на те, що з моменту укладення вище зазначеного договору квартири відсутня фактична передача спірного нерухомого майна за оспорюваним договорами дарувальником обдаровуваним та продовження позивачем (дарувальником), ОСОБА_1 , проживати у вище зазначеній квартирі. Таким чином фактична передача нерухомого майна не відбулась. Позивач зареєстрована у вказаній квартирі, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади №2025/001010183 від 23.01.2025 року.
На підставі наведеного, позивач просила суд визнати договір дарування квартири, який зареєстровано в реєстрі за № 1265 та посвідчено приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Степанчук Наталією Олександрівною від 18.08.2023 року укладеного між  ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в частині дарування від імені ОСОБА_1 частини квартири АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 – недійсним.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.06.2025 року відкрито провадження у справі і призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 17.06.2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 369/10546/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: Приватний нотаріус Степанчук Наталія Олександрівна, ОСОБА_5 , про визнання договору дарування квартири недійсним відмовлено.
06.07.2025 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 ; треті особи: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Степанчук Наталія Олександрівна, про визнання договору дарування квартири недійсним, – відмовити у повному обсязі.
Заперечення відповідача мотивовані наступним.
29.03.2023 року Позивач уповноважила Третю особу-1 представляти її інтереси відповідно до довіреності серії НСК № 477618, посвідченої приватним нотаріусом Степанчук Н.О. та зареєстрованої в реєстрі за № 454 від 29.03.2023 року.
Згідно довіреності Позивач уповноважила Третю особу-1 бути її представником з усіх питань, які будуть стосуватися приватизації та оформлення права власності на усю належну їй частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; після оформлення та реєстрації права власності на ім`я Позивача – ОСОБА_1 , подарувати Відповідачу – ОСОБА_4 , усю належну Позивачу частку квартири, з правом підписання від її імені договору дарування.
18.08.2023 року між Третьою особою-1 – ОСОБА_5 та Відповідачем – ОСОБА_4 , було укладено Договір дарування квартири, посвідчений Третьою особою-2 – приватним нотаріусом Степанчук Н.О., зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 1265.
Відповідно до п.п. 1, 2 Договору дарування квартири від 18.08.2023 року, за цим Договором Дарувальники – ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , в особі представника – ОСОБА_5 , передають належну їм квартиру у власність Обдаровуваній, а Обдаровувана приймає квартиру у власність, безкоштовно; квартира, що відчужується за цим Договором розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
На виконання умов п. 12 Договору дарування квартири від 18.08.2023 року, Відповідач – ОСОБА_4 , сплатила податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, на загальну суму 116202 (сто шістнадцять тисяч двісті дві) гривні, 45 копійок.
Після укладення Договору дарування квартири дарувальник ОСОБА_6 , який приходився ріднім дядьком обдаровуваній ОСОБА_4 , й надалі продовжував проживати в подарованій квартирі аж до своєї смерті – до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після укладення Договору дарування квартири Позивач (дарувальник ОСОБА_1 , – дружина рідного дядька обдаровуваної ОСОБА_4 ) понині продовжує проживати в подарованій квартирі.
Будь-яких дій фізичного чи психологічного характеру, спрямованих на перешкоджання проживання Позивача в подарованій нею квартирі, Відповідачем чи будь-якою іншою особою, не вчинялись. Сторони підтримували міцні родинні зв`язки. Відповідач та Третя особа-1до смерті дарувальника ОСОБА_6 здійснювали за ним догляд та допомагали матеріально.
Після смерті ОСОБА_6 , Відповідач та Третя особа-1 продовжували допомагати Позивачу, забезпечуючи її продуктами харчування, засобами особистої гігієни, ліками, тощо.
Також відповідач посилається на те, що позивач не надала належних, допустимих та достовірних доказів, які б свідчили, що під час оформлення довіреності серії НСК № 477618, посвідченої приватним нотаріусом Степанчук Н.О. та зареєстрованої в реєстрі за № 454 від 29.03.2023 року, стан здоров`я Позивача не дозволяв їй в повній мірі розуміти значення своїх дій або керувати ними.
Крім того, Позивач не надала доказів призначення лікарями та вживання ліків, які відносяться до групи седативних препаратів та нейролептиків (антипсихотиків), що знижують увагу та здатність усвідомлювати значення своїх дій, та можуть викликати сонливість, загальмованість, утруднення концентрації уваги та зниження когнітивних функцій.
24.09.2025 року до суду від приватного нотаріуса Степанчук Наталії Олександрівни надійшли пояснення третьої особи щодо позову, згідно якої останнійпросив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: Приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Степанчук Наталія Олександрівна, ОСОБА_5 , про визнання договору дарування квартири недійсним у повному обсязі. 
Зокрема, третя особа посилається на те, що 29.03.2023 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Степанчук Наталією Олександрівною, було посвідчено довіреність, якою Позивач уповноважувала ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 бути її представником з питань приватизації та оформлення права власності, реєстрації права власності на усю належну частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 з подальшим даруванням на Відповідача. Під час вчинення нотаріальної дії мною було встановлено особу Позивача, а також перевірено його дієздатність, під час розмови з Позивачем було встановлено, що останній усвідомлює значення цієї нотаріальної дії. Позивачу було роз`яснено наслідки та зміст вчиненої нотаріальної дії.
Також позивачу було роз`яснено зміст статей 244, 245, 247 – 250 ЦК України.
З урахуванням вищевикладеного, що вчинена третьою особою нотаріальна дія щодо посвідчення довіреності від 29.03.2023 року повністю відповідає положенням статей 244 та 245 ЦК України, вимогам Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а також нормам Закону України «Про нотаріат». 
Ухвалою суду від 09.12.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.
У судовому засіданні 19.03.2026 року позивач та її представник підтримали задоволення позовних вимог, представник відповідача та третьої особи заперечили проти задоволення позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази та заслухавши пояснення учасників справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом, 29.03.2023 року позивач уповноважила третю особу-1 представляти її інтереси відповідно до довіреності серії НСК № 477618, посвідченої приватним нотаріусом Степанчук Н.О. та зареєстрованої в реєстрі за № 454 від 29.03.2023 року.
Згідно довіреності позивач уповноважила третю особу-1 бути її представником з усіх питань, які будуть стосуватися приватизації та оформлення права власності на усю належну їй частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; після оформлення та реєстрації права власності на ім`я позивача – ОСОБА_1 , подарувати відповідачу – ОСОБА_4 , усю належну позивачу частку квартири, з правом підписання від її імені договору дарування.
18.08.2023 року між третьою особою-1 – ОСОБА_5 та відповідачем – ОСОБА_4 , було укладено договір дарування квартири, посвідчений третьою особою-2 – приватним нотаріусом Степанчук Н.О., зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 1265.
Відповідно до п.п. 1, 2 договору дарування квартири від 18.08.2023 року, за цим договором дарувальники – ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , в особі представника – ОСОБА_5 , передають належну їм квартиру у власність обдаровуваній, а обдаровувана приймає квартиру у власність, безкоштовно; квартира, що відчужується за цим Договором розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
На виконання умов п. 12 договору дарування квартири від 18.08.2023 року, відповідач – ОСОБА_4 , сплатила податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, на загальну суму 116202 (сто шістнадцять тисяч двісті дві) гривні, 45 копійок.
Після укладення договору дарування квартири дарувальник ОСОБА_6 , який приходився ріднім дядьком обдаровуваній ОСОБА_4 , й надалі продовжував проживати в подарованій квартирі аж до своєї смерті – до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після укладення договору дарування квартири позивач (дарувальник ОСОБА_1 , – дружина рідного дядька обдаровуваної ОСОБА_4 ) понині продовжує проживати в подарованій квартирі.
Матеріали справи не містять будь-яких дій фізичного чи психологічного характеру, спрямованих на перешкоджання проживання позивача в подарованій нею квартирі, відповідачем чи будь-якою іншою особою, не вчинялись. Сторони підтримували міцні родинні зв`язки. відповідач та третя особа-1 до смерті дарувальника ОСОБА_6 здійснювали за ним догляд та допомагали матеріально.
Після смерті ОСОБА_6 , відповідач та третя особа-1 продовжували допомагати позивачу, забезпечуючи її продуктами харчування, засобами особистої гігієни, ліками, тощо.
Відповідно до ч. 3,5 ст. 203 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Частиною 1 ст. 229 ЦК України регламентовано, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.
За змістом зазначених норм матеріального права при укладенні договору дарування волевиявлення дарувальника має бути спрямоване на добровільне, безоплатне, без будь-яких примусів (життєвих обставин або впливу сторонніх осіб) відчуження належного йому майна на користь обдаровуваного.
Згідно роз`яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9, правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.
Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.
Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.
Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною першою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя статті 203 ЦК України).
Статтею 204 ЦК України презюмується правомірність правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 ст. 627 ЦК України, також встановлено свободу договору, з посиланням на ст. 6 зазначеного Кодексу із зазначенням того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Починаючи з квітня 2023 року всі платежі за спожиті житлово-комунальні послуги оплачуються виключно від імені та за рахунок відповідача.
Суд погоджується з доводами відповідача, що вказане повністю спростовує доводи позивача щодо необізнаності та неусвідомлення змісту довіреності серії НСК № 477618, посвідченої приватним нотаріусом Степанчук Н.О. та зареєстрованої в реєстрі за № 454 від 29.03.2023 року.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд погоджується з доводами відповідача відносно того, що позивач не надала належних, допустимих та достовірних доказів, які б свідчили, що під час оформлення довіреності серії НСК № 477618, посвідченої приватним нотаріусом Степанчук Н.О. та зареєстрованої в реєстрі за № 454 від 29.03.2023 року, стан здоров`я позивача не дозволяв їй в повній мірі розуміти значення своїх дій або керувати ними.
Крім того, позивач не надала доказів призначення лікарями та вживання ліків, які відносяться до групи седативних препаратів та нейролептиків (антипсихотиків), що знижують увагу та здатність усвідомлювати значення своїх дій, та можуть викликати сонливість, загальмованість, утруднення концентрації уваги та зниження когнітивних функцій.
Також не заслуговують на увагу доводи позивача щодо діагнозу початкової старечої катаракти, адже такий діагноз був поставлений не на момент оформлення довіреності серії НСК № 477618, посвідченої приватним нотаріусом Степанчук Н.О. та зареєстрованої в реєстрі за № 454 від 29.03.2023 року, а тільки 11.02.2025 року.
Згідно з ч. 1 ст. 717 Цивільного кодексу України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Відповідно до ч. 1 ст. 718 Цивільного кодексу України, дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.
Згідно ч. 2 ст. 719 Цивільного кодексу України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
За приписами ч. 1 ст. 722 Цивільного кодексу України, право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.
Таким чином, 18.08.2023 року між представником дарувальників та обдаровуваною було укладено договір дарування квартири, за умовами якого Позивач та ОСОБА_6 (дарувальники) передали безоплатно у власність відповідачу відчужувану квартиру,
Договір дарування квартири від 18.08.2023 року укладений в письмовій формі, посвідчений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Степанчук Н.О., та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 1265.
У договорі дарування квартири від 18.08.2023 року дарувальники підтвердила, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального. Крім того, сторони стверджували, що договір не укладається під впливом тяжких для них обставин; вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їх інтересах; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; правильно розуміють його сутність; умови договору їм зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину, не носить характеру уявного чи удаваного правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому.
На виконання вимог ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України, відповідач зареєструвала право власності на належну їй квартиру, отже, у результаті вказаних дій дарувальником було втрачено, а обдаровуваними безоплатно набуто право власності на частину квартири.
Ураховуючи зазначене, посилання позивача на те, що спірний договір дарування укладений всупереч її волі, оскільки вона помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, а тому договір дарування має ознаки недійсності, є необґрунтованими.
Крім того, судом враховано пояснення третьої особи, згідно яких 29.03.2023 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Степанчук Наталією Олександрівною, було посвідчено довіреність, якою розивач уповноважувала ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 бути її представником з питань приватизації та оформлення права власності, реєстрації права власності на усю належну частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 з подальшим даруванням на Відповідача. 
Під час вчинення нотаріальної дії нотаріусом було встановлено особу позивача, а також перевірено його дієздатність, під час розмови з позивачем було встановлено, що останній усвідомлює значення цієї нотаріальної дії. Позивачу було роз`яснено наслідки та зміст вчиненої нотаріальної дії.
Також позивачу було роз`яснено зміст статей 244, 245, 247 – 250 ЦК України.
З урахуванням вищевикладеного слід зауважити, що вчинена нотаріальна дія щодо посвідчення довіреність від 29.03.2023 року повністю відповідає положенням статей 244 та 245 ЦК України, вимогам Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а також нормам Закону України «Про нотаріат». 
Усі інші доводи сторін не спростовують вищевикладених висновків суду.
Разом із тим, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та відповідача, які викладені останніми у позовній заяві, відзиві на позов, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову повністю.
Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на позивача.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 141, 258-259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: Приватний нотаріус Степанчук Наталія Олександрівна, ОСОБА_5 , про визнання договору дарування квартири недійсним - відмовити повністю.
Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано .
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено: 01.09.2026 року. 

Суддя А.В. Янченко