Справа №345/2982/26 
Провадження № 2/345/2330/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
З А О Ч Н Е

10.08.2026 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді – Юрчака Л.Б.
секретаря – Пилипів Н.П.
розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Калуші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданої його представником - адвокатом Сидор Ярославою Миколаївною, до ОСОБА_2 , про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, -
в с т а н о в и в:
Представник позивача адвокат Сидор Я.М. звернулася до суду із позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно за заповітом.
Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя 14 листопада 2012 року склала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла все належне їй майно в рівних частках ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Вказаний заповіт посвідчений секретарем Боднарівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області та зареєстрований у реєстрі за № 57. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить, зокрема, житловий будинок з усіма господарськими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності ОСОБА_3 на вказаний житловий будинок підтверджується свідоцтвом про право власності на жилий будинок з належними будівлями та спорудами, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Калуської районної ради народних депутатів № 17 від 14 лютого 1990 року, а також відомостями Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації, відповідно до яких домоволодіння зареєстроване за спадкодавцем на праві особистої власності в цілому у реєстровій книзі № 1 за реєстровим № 34 від 17 травня 2001 року. Згідно з довідкою від 17 січня 2025 року інвентаризаційна вартість зазначеного домоволодіння становить 29 453,00 грн., а вартість 1/2 його частини - 14 726,50 грн. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу з метою оформлення своїх спадкових прав, однак постановою від 28 квітня 2026 року йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. У зв`язку з неможливістю оформити спадкові права у нотаріальному порядку позивач змушений звернутися до суду та просить визнати за ним право власності на 1/2 частину спадкового майна за заповітом, а саме на 1/2 частину житлового будинку з усіма господарськими спорудами, загальною вартістю 14 726,50 грн., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що залишилося після смерті ОСОБА_3 .
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.05.2026 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.07.2026 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. 
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, однак представник позивача - адвокат Сидор Я.М. подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явилався, про день та час слухання справи була повідомлена відповідно до вимог закону. Причину неявки суду не повідомила.
Оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомила, відзиву не подала, а представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з таких підстав.
Згідно статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
За змістом статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконавчим комітетом Боднарівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, актовий запис № 2.
За життя, 14 листопада 2012 року, ОСОБА_3 склала заповіт, яким усе майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, а також усе те, що вона матиме за законом, заповіла в рівних частках ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Заповіт посвідчений секретарем Боднарівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області та зареєстрований у реєстрі за № 57.
Таким чином, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_3 за заповітом та відповідно до його умов має право на 1/2 частину спадкового майна.
Судом також встановлено, що після смерті ОСОБА_3 до складу спадщини увійшов житловий будинок з усіма господарськими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Право власності спадкодавця на вказане домоволодіння підтверджується свідоцтвом про право власності на жилий будинок з належними будівлями та спорудами, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Калуської районної ради народних депутатів № 17 від 14 лютого 1990 року.
Крім того, відповідно до довідки від 17 січня 2025 року, зазначений житловий будинок з належними будівлями та спорудами дійсно належав ОСОБА_3 на праві особистої власності. Право власності на домоволодіння в цілому було зареєстровано в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі № 1 за реєстровим № 34 від 17 травня 2001 року.
Згідно з тією ж довідкою інвентаризаційна вартість домоволодіння становить 29 453,00 грн., а 1/2 частини – 14 726,50 грн.
Отже, судом встановлено, що на момент смерті ОСОБА_3 була власником зазначеного житлового будинку з господарськими спорудами, а тому відповідне майно відповідно до статті 1218 ЦК України увійшло до складу спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Як вбачається із заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини, 08 серпня 2025 року він звернувся до приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Бабича В.Л. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .
У зазначеній заяві позивач вказав, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2025 року у справі № 345/694/25, яке набрало законної сили 28 травня 2025 року, йому визначено додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .
З огляду на те, що 08 серпня 2025 року ОСОБА_1 подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, суд приходить до висновку, що позивач скористався правом на прийняття спадщини та вчинив відповідну дію, зазначену у частині першій статті 1269 ЦК України.
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України спадкоємець, який подав заяву про прийняття спадщини у визначений судом додатковий строк, вважається таким, що прийняв спадщину.
Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Разом з тим, оформлення позивачем спадкових прав у нотаріальному порядку виявилося неможливим.
Як встановлено судом, 28 квітня 2026 року приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.
Таким чином, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальному порядку, у зв`язку з чим звернувся до суду з вимогою про визнання права власності на належну йому частину спадкового майна.
Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Одним із способів набуття права власності є спадкування.
Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 
У даному випадку нотаріус відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що перешкоджає оформленню спадкових прав у позасудовому порядку.
Суд також враховує, що право власності ОСОБА_3 на спірний житловий будинок з належними будівлями та спорудами було оформлене та зареєстроване у встановленому на відповідний час порядку, що підтверджується свідоцтвом про право власності на жилий будинок з належними будівлями та спорудами, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Калуської районної ради народних депутатів № 17 від 14 лютого 1990 року, а також довідкою Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації від 17 січня 2025 року, згідно з якою право власності на домоволодіння в цілому було зареєстровано за ОСОБА_3 у реєстровій книзі № 1 за реєстровим № 34 від 17 травня 2001 року.
За таких обставин відсутність оригіналу правовстановлюючого документа у позивача на час звернення до нотаріуса не свідчить про відсутність у спадкодавця права власності на будинок.
При цьому з наданих суду документів вбачається, що спірний житловий будинок з господарськими спорудами належав ОСОБА_3 на праві особистої власності, а після її смерті увійшов до складу спадщини.
Оскільки заповітом від 14 листопада 2012 року ОСОБА_3 заповіла належне їй майно в рівних частках ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , позивач має право на 1/2 частину спадкового майна.
Вартість усього домоволодіння, відповідно до довідки від 17 січня 2025 року, становить 29 453,00 грн., відповідно вартість 1/2 його частини становить 14 726,50 грн.
Судом не встановлено обставин, які б свідчили про недійсність заповіту, усунення позивача від права на спадкування, відмову позивача від прийняття спадщини чи наявність інших обставин, які б перешкоджали набуттю ним права на спадкове майно.
Відповідачка ОСОБА_2 , яка також зазначена у заповіті як спадкоємиця, у судове засідання не з`явилася та заперечень щодо позовних вимог суду не подала.
Оцінивши докази у їх сукупності відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 була власником житлового будинку з господарськими спорудами, який після її смерті увійшов до складу спадщини; позивач є спадкоємцем за заповітом та має право на 1/2 частину спадкового майна; оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку є неможливим у зв`язку з відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії.
За таких обставин суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є визнання за ним права власності на 1/2 частину спадкового майна за заповітом.
На підставі викладеного, керуючись статтями 41 Конституції України, 1216, 1218, 1220, 1223, 1268, 1269, 1270, 1296, 321, 328, 392 ЦК України, статтями 12, 13, 76-81, 141, 247, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву за позовом ОСОБА_1 , поданої його представником - адвокатом Сидор Ярославою Миколаївною, до ОСОБА_2 , про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/2 (одну другу) частину спадкового майна за заповітом, а саме на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку з усіма господарськими спорудами, загальною вартістю 14 726,50 грн, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що залишилося після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За письмовою заявою відповідача заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Інші учасники справи (в тому числі і позивач), а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 20.08.2026 року.

Головуючий: